Ухвала

31 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 686/27915/18

провадження № 61-8617св19

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Хмельницький обласний академічний музично-драматичний театр ім. Старицького,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2019 року в складі судді: Мазурок О. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 березня 2019 року в складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 27 березня 1993 року по 31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 знаходилася в трудових відносинах з Хмельницьким обласним академічним музично-драматичним театром, як артист драми.

Наказом № 196-к від 24 жовтня 2018 року її звільнено з роботи з 31 жовтня 2018 року за закінченням строку контракту.

Вказане звільнення позивач вважає незаконним, оскільки контрактом від 01 листопада 2016 року № 14 передбачено її призначення на посаду провідного майстра сцени. Разом з тим ця професія не передбачена Державним класифікатором професій (ДК 003.2010). Класифікатором визначено посади артистів. Відсутня така професія і в розділі майстрів, яка передбачає 103 найменування посад майстрів серед яких провідний майстер сцени не зазначений.

Наказом Міністерства культури України від 01 липня 2016 року № 497 «Про затвердження Порядку формування на конкурсній основі кадрового складу художнього та артистичного персоналу державних та комунальних закладів культури» затверджено перелік посад серед яких 27 посад артистів, при цьому не зазначено посади провідного майстра сцени, оскільки це є не посадою, а рівнем кваліфікації працівника.

Таким чином контракт відповідно до статті 216 ЦК України є недійсним правочином, який не створює юридичних наслідків, виходячи з того, що трудовий договір з нею є таким, що укладений на невизначений термін, а тому її звільнення суперечить вимогам трудового законодавства.

Позивач вважає, що відносно неї адміністрацією театру проведено звільнення за її позицію, як голови профспілкової організації, по захисту трудових прав працівників. Підтвердженням цього є її звернення від 09 жовтня 2018 року до директора театру щодо виплати працівникам добових по відрядженнях.

Крім того термін дії контракту 31 жовтня 2018 року закінчувався у 39 працівників театру, але всім продовжили термін дії контракту до 2 років, а вона була звільнена без пояснення причин. У порівняні з іншими працівниками, які залишилися працювати в театрі, вона має більш високу кваліфікацію, про що свідчить те, що оплата праці їй проводилась по 19 розряду, максимальному для театру на період її звільнення.

У період дії контракту вона не притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до пункту 9.3.7. Галузевої угоди між Міністерством культури України та профспілкою працівників культури України на 2017-2022 роки від 08 червня 2017 року рекомендовано керівникам закладів культури у разі, якщо строк повноважень члена профспілкового комітету закладу культури, трудові відносини з яким відповідно до законодавства регулюються виключно контрактом, на час закінчення дії цього контракту не сплив, продовжувати контракт з таким працівником на термін не менш ніж на термін дії його повноважень.

На день пред`явлення позову позивач перебуває у вимушеному прогулі 23 дні з 01 листопада 2018 року по 23 листопада 2018 року, а тому відповідач зобов`язаний виплатити на її користь заробітну плату в сумі 7 267,62 грн.

ОСОБА_1 просила:

скасувати наказ № 196-к від 24 жовтня 2018 року про її звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП;

поновити її на посаді актора драми обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького;

виплатити на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 7 267,62 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 березня 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького 2 400 грн витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що:

звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП здійснено з дотриманням вимог законодавства про працю і її трудові права при звільненні порушені не були;

посада «провідний майстер сцени», яку обіймала позивач, відноситься до категорії «Професіонали» і відповідає Переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад спеціальностей працівників інших специфічних театральних професій, що затверджений Постановою КМ України від 23 лютого 2006 року № 208 і належить до посад професійних творчих працівників та не суперечить вимогам документу «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 84. Діяльність у галузі драматичного мистецтва та інша розважальна діяльність», що затверджений наказом Міністерства культури і мистецтв України 04 лютого 2000 року № 32;

помилковими є доводи позивача про те, що укладений з позивачем оскаржуваний трудовий договір є недійсним з підстав відсутності посади «провідного майстра сцени». Вказана посада була передбачена штатним розписом Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру станом на 01 січня 2016 року і у своїй заяві від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 просила прийняти її саме на посаду провідного майстра сцени;

посилання позивача на те, що вона була головою профспілкового комітету первинної організації профспілки працівників культури України Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького та на неї поширюються гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів, передбачених статтею 252 КЗпП, апеляційний суд відхилив, оскільки ОСОБА_1 звільнена на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП у зв`язку із закінченням строку дії контракту, а не за ініціативою власника, тому у цьому випадку попередня згода профспілкової організації на звільнення працівника не вимагається;

посилання на пункт 9.3.7. розділу 9.3. галузевої угоди, яка укладена між Міністерством культури України та професійною спілкою працівників культури України на 2017-2022 роки апеляційний суд відхилив, оскільки пункт 9.3.7. розділу 9.3. угоди має рекомендаційний характер;

аргумент апеляційної скарги про необґрунтованість стягнення витрат на правову допомогу апеляційний суд відхилив, оскільки витрати підтверджені належними доказами. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а не витрат на правову допомогу.

Аргументи учасників справи

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що з 39 працівників театру, в яких закінчувався термін дії контракту, звільнено з роботи тільки позивача при цьому позивач має більш високу кваліфікацію та не притягувалася до дисциплінарної відповідальності. Звільнення ОСОБА_1 не відповідає вимогам Конвенція МОП від 22 червня 1982 № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року. Зазначає, що контракт між сторонами не відповідає типовій форму контракту з працівником, затвердженої наказом Мінпраці України № 23 від 15 квітня 1994 року, зокрема, у ньому не зазначена кваліфікація працівника і державному класифікаторі професій і посад відсутня посада провідного майстра сцени.

Зазначає, що відповідач не врахував пункт 9.3.7. галузевої угоди між Міністерством культури України та профспілкою працівників культури України на 2017-2022 роки від 08 червня 2017 року, а також пункт 7.2.4 колективного договору, яким передбачено обов`язок роботодавця щодо недопущенню звільнення чи дострокового розірвання контракту з ініціативи роботодавця з працівником, який обраний до складу профспілкового комітету без погодження з вищим за рівнем профорганом (обласним комітетом профспілки, ЦК профспілки). Вказує, що за закінченням строку звільнення повинно проводитися на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП, а не згідно пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП.

Особа, яка подала касаційну скаргу, не погоджуюся з висновками суду апеляційної інстанції щодо стягнення судових витрат в сумі 2 400 грн, оскільки користуватись правовою допомогою чи ні це право відповідача, і справа не відноситься до категорії складних. Крім того суд не витребував розрахунку витрат на правову допомогу.

У вересні 2019 року Хмельницький обласний академічний музично-драматичного театру ім. Старицького надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Відзив мотивований тим, що підставою для звільнення позивача стало закінчення строку дії трудового договору, а не ініціатива роботодавця. Волю на укладення контракту позивач виявила, коли зверталася із заявою про прийняття на роботу за строковим трудовим договором - контрактом, і в цей же момент позивач виразила свою волю на припинення такого контракту після закінчення строку, на який він був укладений. Зазначає, що пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП є окремою підставою для припинення та може бути застосований виключно коли підставою для звільнення стає порушення умов самого контракту, про що окремо має бути зазначено в наказі про звільнення з посиланням на пункт контракту, який порушено, а також поясненням суті такого порушення. Вказує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката був співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що існує необхідність відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати, щодо застосування частини третьої статті 252 КЗпП України.

Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що: «звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Передбачена частиною третьою статті 252 КЗпП України й частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» гарантія про обов`язкове отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу, а також вищого виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, який є членом виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації, розповсюджується на випадки його звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП».

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП свідчить, що звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена об`єктивним чинником - спливом строку. Передбачена частиною третьою статті 252 КЗпП й частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» гарантія про обов`язкове отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу, а також вищого виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, який є членом виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації, розповсюджується на випадки його звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП.

Порівняльний аналіз пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП та пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП свідчить, що і в першому, і в другому випадку припинення трудового договору, яка обумовлене об`єктивним чинником - спливом строку та зміною істотних умов праці.

Разом з цим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 331/1626/16-ц (провадження № 61-713св18) зазначено, що: «відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивача прийнято на роботу за строковим трудовим договором на час пологів та відпустки по догляду за дитиною іншого працівника, тому після виходу працівника з відпустки ОСОБА_4 підлягала звільненню у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Звільнення могло бути проведено без згоди профспілкової організації, головою якої вона є, та під час тимчасової непрацездатності, оскільки звільнення відбулося не з ініціативи власника, а у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що встановлені обставини справи свідчать про те, що укладення трудового договору саме на строк відсутності основного працівника ОСОБА_6 відбулося за згодою позивача і трудові правовідносини з позивачем не могли бути встановлені на невизначений строк, оскільки на вказану посаду на постійній основі прийнято іншого працівника (ОСОБА_6), а укладення трудового договору з позивачем обумовлювалося відсутністю основного працівника у зв`язку з пологами та відпусткою по догляду за дитиною. Апеляційний суд відхилив доводи позивача про те, що вона на момент звільнення працювала на іншій насосній станції, ніж зазначено у наказі про звільнення, так як вони спростовуються вказаними наказами, з яких вбачається, що впродовж усього періоду роботи позивач працювала на одній посаді - машиніста насосних установок насосної станції «Мотор Січ», яку до цього обіймала ОСОБА_6. Також апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про звільнення позивача з додержанням статті 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», так як така згода вимагається при звільненні за ініціативою роботодавця, в той час як позивача звільнено у зв`язку з закінченням строку трудового договору. Касаційний суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін. Посилання заявника на порушення судами статті 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» є необґрунтованим, оскільки з системного аналізу положень статей 36, 40, 41, 43, 252 КЗпП України вбачається, що попередня згода виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника вимагається при розірванні трудового договору з ініціативи власника, а такої не встановлено».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 147/1072/15-ц (провадження № 61-13385св18) вказано, що: «установивши, що між сторонами у справі діяв строковий трудовий договір із 14 травня по 14 серпня 2015 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач, як одна із сторін трудового договору, заявивши вимогу про припинення трудового договору та видавши наказ про звільнення позивача із 14 серпня 2015 року, тобто в останній день дії договору, діяв відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП. Крім того, позивачем не доведено, що посада контролера ДП «Тростянецький спиртовий завод» передбачала можливість укладення безстрокового трудового договору. За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що між сторонами існували безстрокові трудові відносини, чи що після закінчення строку дії трудового договору сторони досягнули домовленості про продовження трудових відносин. […] Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що звільнення позивача з роботи з посади контролера КПП відбулося без попередньої згоди ППО ДП «Тростянецький спиртовий завод» та вищого виборного органу цієї профспілки - обласного комітету Вінницької обласної організації Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі», що є порушенням вимог статті 252 КЗпП України, не заслуговують на увагу, оскільки статтею 43 КЗпП України передбачено у яких випадках проводиться звільнення працівника за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Указаною статтею не передбачено необхідність отримання згоди профспілки у зв`язку із закінченням строку трудового договору».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2020 року у справі № 592/14598/18 (провадження № 61-2530св20) зазначено, що: «відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку. […] Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Укладений з позивачем з 02 вересня 2015 року строковий трудовий контракт згідно з наказом № 163-к від 01 вересня 2015 року на термін до настання події - проведення в університеті конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, який було продовжено після проходження позивачем такого конкурсу і укладення 30 листопада 2015 року письмової форми контракту на узгоджений сторонами умовах і період по 31 серпня 2018 року, був оформлений відповідно до положень чинного трудового законодавства. Підписання позивачем 30 листопада 2015 контракту з подальшим внесенням узгоджених сторонами змін до нього, вказують на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і у період, що визначені у контракті. Доводи касаційної скарги про те, що позивача звільнено з роботи без згоди на це профспілкового комітету не заслуговують на увагу. Статтею 43 КЗпП України передбачені випадки, у яких розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу проводиться за попередньою згодою виборного органу, зокрема це розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, його керівників, профспілкового представника, крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Вказана норма встановлює необхідність отримання попередньої згоди не лише виборного органу, а і вищого виборного органу професійної спілки для членів виборного профспілкового органу і застосовується у взаємозв`язку зі статтею 43 КЗпП України, якою передбачені випадки отримання попередньої згоди виборного профспілкового органу при звільненні з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Обов`язковість отримання згоди профспілки на звільнення працівників у зв`язку з закінчення строку дії трудового договору, з ініціативи працівника, за згодою сторін чинне трудове законодавство України не передбачає».

Тому Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів:

Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 331/1626/16-ц (провадження № 61-713св18);

Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 147/1072/15-ц (провадження № 61-13385св18);

Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2020 року у справі № 592/14598/18 (провадження № 61-2530св20),

та вказати, що передбачена частиною третьою статті 252 КЗпП України гарантія про обов`язкове отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу, а також вищого виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, який є членом виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації, розповсюджується на випадки його звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Таким чином, касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 березня 2019 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиза наявними у ній матеріалами.

Керуючись статтями 7, 260, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу № 686/27915/18.

Призначити справу № 686/27915/18 до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

М. Є. Червинська