Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

31 серпня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі - Дудник Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Миколаєва подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

14.08.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. звернувся до суду з даним поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 по справі №1423/15164/2012 за позовом ПАТ "Райффазен Банк Аваль" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 17.08.2020 року відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду справи №1423/15164/2012 за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Згідно ч.2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Приватний виконавець просив суд розглядати справи у його відсутність.

Ухвалою суду подання розглянуте у відсутність приватного виконавця, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи подання, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

У пункті 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.13 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

За наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи виконавець має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII). Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до володіння особи, в якої перебуває майно боржника, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому, питання про примусове проникнення вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Заочним Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2013 року стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 462856,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 3219,00 грн.

Постановою приватного виконавця від 06.09.2019 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду.

Постановою приватного виконавця від 06.09.2019 р. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 509 142,28 грн.

Постановою приватного виконавця від 06.09.2019 р. накладено арешт на всі грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 .

Відповідно до повідомлень банківських установ (АТ «Банк Форвард», АТ «Альпарі Банк»,ПАТ «Банк «Восток», тощо), у банківських установах ОСОБА_1 не має відкритих рахунках.

Відповідно до відповіді на запит від 09.09.2019 р. Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями, інформація не надходила.

Згідно відповіді від 09.09.2019 р. Державної фіскальної служби про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, інформація відносно боржника відсутня.

Відповідно до відповіді на запит від 09.09.2019 р. Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, інформацію не знайдено.

Відповідно до відповіді на запит від 09.09.2019 р. Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи, інформацію не знайдено.

21.11.2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника - АДРЕСА_1 , при якому встановлено, за вказаною адресою двері не відчинили. Перевірити майновий стан та місце проживання боржника не виявляється можливим. Боржник вимоги виконавця не виконує, кореспонденцію не отримує.

Згідно повідомлення Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 11.06.2020 р., ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

31.07.2020 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника - АДРЕСА_1 , при якому встановлено, що за вказаною адресою двері не відчинили, доступ до помешкання не надали. Перевірити майновий стан та місце проживання боржника не виявляється можливим. Боржник вимоги виконавця не виконує, кореспонденцію не отримує.

За такого, суд приходить до висновку, що боржник ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання рішення суду та перешкоджає приватному виконавцю у примусовому виконанні такого рішення, що в свою чергу робить неможливим виконання судового рішення протягом тривалого часу та порушує права стягувача на погашення боргу за кредитним договором.

Те, що примусове проникнення до житла боржника не є єдиним можливим засобом виконання рішення, з огляду на здійснені виконавцем виконавчі дії, не спростовує тих обставин, що для виконавчих дій є необхідність перевірити майно боржника за адресою його проживання.

Конституцією України кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частини першої статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 1 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага (рішення Конституційного Суду України у справі № 1-18/2011 від 31 травня 2011 року).

З метою виконання рішення суду у процесуальних законах України передбачено одним із заходів, спрямованих на своєчасне виконання судового рішення, проникнення до житла боржника з метою проведення виконавчих дій.

Тому вимоги державного виконавця до боржника щодо надання доступу до житла для проведення виконавчий дій у рамках виконавчого провадження ґрунтуються на приписах Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначені обставини з огляду на наведені правові норми є підставою для надання дозволу на примусове проникнення до житла для проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні, а відтак і для задоволення подання приватного виконавця.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Подання - задовольнити.

Дозволити приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Куліченку Дмитру Олександровичу проникнення до житла боржника за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій щодо перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 з примусового виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 59992355.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали суду.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.