Справа №443/394/14-ц
Провадження №4-с/443/10/20
УХВАЛА

іменем України

31 серпня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення державного виконавця Жидачівського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати рішення державного виконавця Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Шишлевського О.О. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні № 50803951 від 23.06.2016 року неправомірними; скасувати постанову державного виконавця Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Шишлевського О.О. про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні №50803951 від 23.06.2016 року та зобов`язати державного виконавця Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шишлевського О.О. поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 443/394/14-ц, від 21.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») заборгованості за кредитним договором в сумі 17 405,81 грн. та 243,60 грн. судового збору.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що на підставі рішення Жидачівського районного суду м. Львова по справі № 443/394/14-ц, Жидачівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 21.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» (ПАТ «ВІЕЙБІ Банк») заборгованості за кредитним договором в сумі 17 405,81 грн. та 243,60 грн. судового збору. 23 06 2016 року державним виконавцем Жидачівського районного ВДВС ГТУЮ у Львівській області Шишлевським Олегом Олександровичем, було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. При винесенні постанови, останній керувався п.2 ч.1 ст.47 та ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Однак, таку постанову скаржник вважає безпідставною та неправомірною, так як державним виконавцем не було вжито усіх заходів для примусового виконання рішення суду, чим порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду скарги, однак його неявка не перешкоджає розгляду, згідно ч.2 ст.450 ЦПК України.

Представник Жидачівського районного відділу ЖВС ГТУЮ у Львівській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду скарги, однак його неявка не перешкоджає розгляду, згідно ч.2 ст.450 ЦПК України.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду скарги, однак його неявка не перешкоджає розгляду, згідно ч.2 ст.450 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання . Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (постанова Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі № 554/8230/17).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду, зазвичай становить втручання, несумісне з гарантіями, закріпленими в пункті 1 статті 1Першого протоколу(див., серед інших джерел, рішення у справах «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 40, ECHR 2002-III, «Ясійньєне проти Литви» (Jasiuniene v. Lithuania), заява № 41510/98, п. 45, від 6 березня 2003 року, та«Войтенко проти України»(Voytenko v. Ukraine), заява № 18966/02, пункти 53-55, від 29 червня 2004 року).

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), відповідно до закону рішення суду підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця Жидачівського РВ ДВС ГТУЮ Шишлевського О.О. від 23.06.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу в межах виконавчого провадження №50803951, виконавчий документ №443/1394/14-ц від 21.07.2015р. повернено стягувачу на тій підставі, що у боржника не виявлено майна, яке можна було б описати та реалізувати в рахунок погашення боргу.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент відкриття та здійснення виконавчого провадження, передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішення м.

Згідно ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент відкриття та здійснення виконавчого провадження, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»).

З наведеного випливає, що державний виконавець зобов`язаний вживати, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», заходи для виконання рішення суду.

У разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання органами Національної поліції (ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як видно з наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження, державний виконавець обмежився лише направленням виклику боржнику ОСОБА_1 , запитів до Стрийського відділу поліції ГУНП, Держземагенства, Жидачівського районного центру зайнятості, податкової служби, пенсійного фонду, а також долучено інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.44, 45-46, 47,48,49,52/.

Разом з тим, згідно відповіді з Державної податкової служби України на запит щодо боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків/серія та номер паспорта, прізвище і ім`я не відповідає інформації, яка міститься у ДРФО.

Крім того, згідно відповіді з Пенсійного фонду України на запит щодо боржника, фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати.

Однак, на вказані вище факти, державний виконавець належної уваги не звернув та не вжив, в межах наданих йому повноважень, додаткових заходів на виконання рішення суду, зокрема приводу боржника та/або його розшуку, тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Більше того, у наданих суду копіях матеріалів виконавчого провадження, відсутні докази належного скерування виклику боржнику, а саме докази, які б свідчили про отримання виклику державного виконавця боржником або причини невручення.

Крім того, порушено строк надсилання постанови про повернення виконавчого документу стягувану. Постанова була винесена державним виконавцем 23 червня 2016 року, проте надіслана стягувану лише 01 жовтня 2016 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті /а.с.8/.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент відкриття та здійснення виконавчого провадження, про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Як видно із наданого державним виконавцем акту від 02.06.2016 року, при виїзді за адресою боржника, майна для погашення заборгованості не виявлено. Однак, у вказаному акті не зазначено, зокрема за якою адресою було здійснено виїзд та що було виявлено, на підставі чого державним виконавцем зроблено висновок про відсутність майна боржника.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 47 у взаємозв`язку з вимогами пункту 7 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження, повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, а відтак, покликання в оскаржуваній постанові на ст.50 Закону України про виконавче провадження є безпідставним.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова винесена без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», без належної мотивації прийнятого рішення, заінтересованою особою не подано жодних належних доказів, які б свідчили про вжиття усіх, передбачених Законом, заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на ст.129-1 Конституції України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому такі дії є неправомірними.

Керуючись ст.ст. 259, 447-451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Скаргу задоволити.

Визнати рішення державного виконавця Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Шишлевського О.О. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні № 50803951 від 23.06.2016 року неправомірним.

Скасувати постанову державного виконавця Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Шишлевського О.О. про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні №50803951 від 23.06.2016 року.

Зобов`язати державного виконавця Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_2 поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 443/394/14-ц, від 21.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») заборгованості за кредитним договором в сумі 17 405,81 грн. та 243,60 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Сливка