Справа № 439/830/20 Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2003/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

секретаря:Сеньків Х.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 07 липня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 виконати рішення військового суду Рівненського гарнізону від 20 червня 2000 року у справі № 2-28/2000.
Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 07 липня 2020 року у видачі судового наказу відмовлено.
Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт стверджує, що суд незаконно відмовив у видачі судового наказу, оскільки рішення у справі № 2-28/2000 від 20 червня 2000 року, ухвалене військовим судом Рівненського гарнізону, не виконане, відтак, на її думку, їй незаконно відмовлено у виконанні судового рішення. Суди повинні здійснювати судовий контроль за виконанням судових рішень
Зазначає, що суд неправомірно посилався на п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, а ухвала про відмову у видачі судового наказу не внесена до Єдиного реєстру судових рішень. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 видати їй наказ про звільнення з роботи та накази про прийняття її на роботу на посаду медичної сестри гарнізонного військового госпіталю військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є війська частина НОМЕР_1 та стягнути на її користь усі заборговані кошти у сумі 5000 грн. х 12 місяців х 20 років згідно із судовими рішеннями військових та цивільних судів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником заявлено вимогу про зобов`язання посадової особи виконати судове рішення у трудовому спорі, що не належить до вичерпного переліку вимог, передбачених ст. 161 ЦПК України, щодо яких може бути виконано судовий наказ.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. (ч. 2 ст. 160 ЦПК України).

Статтею 161 ЦПК України передбачені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Матеріалами справи підтверджується, що 06 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу. Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник просить видати судовий наказ, яким зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виконати судові рішення від 20 червня 2000 року у справі № 2-28/2000 та від 26 лютого 2019 року у справі № 569/7111/18-ц.

Таким чином вимога про зобов`язання посадової особи виконати судові рішення не належить до вичерпного переліку вимог, передбачених ст. 161 ЦПК України, за якими може бути видано судовий наказ.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для видачі судового наказу, оскільки вимоги, заявлені ОСОБА_1 не відповідають вимогам, передбаченим ст. 161 ЦПК України, однак це не позбавляє заявника права звернутися до суду з тими самими вимогами в порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявнику відмовлено у виконанні судового рішення не заслуговують на увагу. Виконання судового рішення здійснюється в межах виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Законом України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 звернулася із заявою в наказному провадженні. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Таким чином відмова у видачі судового наказу ніяким чином не порушує право заявника на справедливий суд та виконання судових рішень.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, така є законною, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 07 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 01.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.