22-ц/804/2687/20
264/6601/16-ц

Головуючий у 1-й інстанції Пустовойт Т.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Мироненко І.П., Пономарьової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Пустовойт Т.В., повний текст рішення складено 14 травня 2020 року, у цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом (а.с. 2-4, 13, 15, 80) до ОСОБА_2 , посилаючись на наступні обставини.

Сторони перебувають у шлюбі з 01.12.2000р., від якого мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання їх доньок, у зв`язку з чим просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи утримання з 20.10.2016 року.

Ухвалою того ж суду від 18 березня 2020 року вказане заочне рішення від 23 січня 2017 року скасовано.

14 травня 2020 року позивачка при новому розгляді справи уточнила заявлені позовні вимоги (а.с. 80) і просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи утримання з 20.10.2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи утримання з 20.10.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20грн в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Відкликано виконавчий лист № 264/6601/16-ц (провадження №2/264/303/2017) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи утримання з 20.10.2016р., виданий 30.03.2017р. Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області на підставі заочного рішення цього ж суду від 23 січня 2017 року, що в подальшому скасовано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 180, ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 183 СК України та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, заявлених в уточненій редакції позову, у частці від доходу батька, але в прив`язці до мінімального гарантованого законом розміру аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення змінити, ухваливши нове рішення про стягнення з відповідача аліменти на утримання однієї молодшої доньки ОСОБА_4 , 2004р.н., в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга (а.с. 88-89, 96-97) вмотивована наступними обставинами: на момент прийняття оскарженого рішення від 14.05.2020р. старша донька досягла повноліття та, починаючи з 01.01.2019р., утримання аліментів на неї припинилось; суд не конкретизував розмір аліментів, стягуваних на молодшу дитину ОСОБА_9 2004р.н., з 01.01.2019р., що має становити розмір ? частини від всіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття; вона не згодна на зменшення розміру аліментів на молодшу дитину в розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача, хоча 18.03.2020р. після приватної бесіди із представником відповідача, який завірив її про необґрунтованість висунутих нею вимог про ? в первісній редакції позову, написала заяву (а.с. 69) на розмір аліментів 1/3 частину на обох доньок, починаючи з 20.10.2016р.; доводи відповідача у заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 56-58) про утримання батьків є не доведеними, оскільки факт їх спільної реєстрації не підтверджений, і до того ж, його батько у 2020 році придбав другий автомобіль, чим спростовується твердження про потребу батьків в утриманні з боку відповідача; відповідач виїхав за кордон на заробітки; відсутність офіційного працевлаштування не свідчить про скрутне матеріальне становище платника аліментів.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 01.12.2000р., від якого мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-7).

Діти ОСОБА_10 і ОСОБА_11 проживають разом із своєю матірю - ОСОБА_1 (а.с. 12).

Заробітна плата позивачки за відомостями ТОВ «Діал Інвест» сукупно за період з квітня 2016 року по вересень 2016 року складає 10600грн (а.с. 11).

Відповідач ОСОБА_2 з травня 2016 року зареєстрований та проживає разом зі своїми батьками: ОСОБА_12 (батько) і ОСОБА_13 (мати) (а.с. 65).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, позиціям сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон - ст.ст. 180, 182 СК України, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача згідно остаточної редакції позовних вимог (а.с. 80), але не менше гарантованого законом рівня - не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Судом при цьому ухвалено про відкликання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення від 23 січня 2017 року, що було в подальшому скасовано (а.с. 37, 43, 51), що відповідає вимогам закону.

Вчиняючи перевірку законності і обґрунтованості судового рішення та аналіз доводів апеляційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

В апеляційній скарзі позивачка відзначає, що написана нею заява до суду від 18.03.2020р. (а.с. 69) про стягнення аліментів на двох дітей в розмірі 1/ 3 частини від доходів відповідача є результатом бесіди із представником відповідача, який завірив її про необґрунтованість висунутих нею вимог зі сплати аліментів в розмірі ? частки доходів платника аліментів в первісній редакції позову.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що зміст вищевказаної заяви був продубльований позивачкою ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві від 14.05.2020р. (а.с. 80), де вона обмежила обов`язок батька дітей утримувати двох дітей в обсязі 1/3 частини від всіх видів його доходу.

До моменту ухвалення оскарженого рішення ця заява не була відкликана або змінена позивачкою.

Отже, враховуючи доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 10.04.2019р. у справі № 390/34/17, не можна вважати послідовними дії позивачки, яка у змісті апеляційної скарги вимагає стягнення аліментів на молодшу дитину в іншому розмірі (1/4), аніж було заявлено до суду першої інстанції (1/3 частина на двох дітей, або по 1/6 частці дітей ОСОБА_14 і ОСОБА_9 ). Такі дії, що перекреслюють попередньо висловлену позицію, є суперечливою поведінкою.

Суд прийняв рішення про задоволення вимог позивачки, в межах заявлених в уточненій редакції вимог, дотримуючись, при цьому, гарантованої законодавчо-унормованої мінімальної межі сплачуваних аліментів - не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Згідно встановлених законами України про державний бюджет даних прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років станом на момент прийняття судом першої інстанції становив 2218 гривень (з 01.01.2020р.). А 50 % мінімально гарантованого розміру аліментів, унормованого ч. 2 ст. 182 СК України, складає 1109грн.

Доводи в апеляційній скарзі позивачки про обмеження права дитини, зокрема молодшої доньки ОСОБА_6 , на належне матеріальне забезпечення з боку батька, не є обґрунтованими, оскільки судовим рішенням закріплюється мінімальна межа матеріального утримання з боку батька дитини, необхідна та достатня для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі, аніж мінімально гарантований рівень забезпечення на кожну дитину, позивачка в порядку виконання обов`язку з доказування своїх аргументів згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала.

Так, заявляючи в апеляційній скарзі про виїзд відповідача за кордон на заробітки, позивачка ані суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надала жодних відомостей про майнові здобутки платника аліментів, його доходи або значні витрати.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги, що зводяться по суті до зміни заявлених під час розгляду справи в суді першої інстанції позовних вимог в уточненій редакції про стягнення аліментів на двох доньок ОСОБА_9 і ОСОБА_14 в розмірі 1/3 частини доходів платника аліментів на двох дітей (або по 1/6 частці від доходу платника аліментів на кожну дитину на розмір аліментів ? частини від всіх видів заробітку на одну молодшу доньку.

Питання про припинення стягнення аліментів на утримання старшої доньки ОСОБА_5 , 2000р.н., і продовження процедури стягнення аліментів на утримання молодшої доньки ОСОБА_6 , 2004р.н., лежить в площині виконання судового рішення органами державної виконавчої служби. Тож, є безпідставними доводи апеляційної скарги про неконкретизацію в судовому рішенні стягуваних з відповідача з 01.01.2019р. аліментів на утримання молодшої доньки. Рішення суду, як впевнилась колегія суддів, є чітким для розуміння органом, що здійснюватиме його виконання.

Проте, в резолютивну частину оскаржуваного рішення полягла некоректна вказівка мінімальної межі стягуваних аліментів на двох дітей «не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», оскільки при цьому не було зазначено, що такий мінімально гарантований законом рівень має бути застосований по відношенню до кожної дитини, яких у платника аліментів дві особи.

Зазначена вказівка відповідатиме вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні з доповненням змісту резолютивної частини зазначенням мінімально гарантованої межі розміру аліментів на кожну дитину.

Враховуючи ухвалення рішення внаслідок недостатнього врахування вимог матеріального права, таке рішення згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині формулювання мінімально гарантованої межі стягуваних аліментів на кожну дитину згідно вищенаведеного мотивування.

Порушень норм процесуального права, з якими законодавець пов`язує підстави для скасування судового рішення в цілому або які б могли призвести до неправильного вирішення справи по суті спору, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2020 року змінити.

Абзац 2 резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи утримання з 20.10.2016 року».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

І.П.Мироненко

О.М.Пономарьова