КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3351/18
Провадження № 2/488/151/20 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.08.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі : судді Лазаревої Г.М.,

при секретарі Криницькій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідачки - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, посилаючись на наступне.

Відповідно до укладеного між ними трудового договору №2 від 01.04.2016 року та розпорядження відповідачки № 5 від 31.03.2016 року позивач була прийнята до відповідача на роботу продавцем продовольчих товарів з 01.04.2016 року із щомісячною заробітною платою 725 грн., з її виплатою 7-го та 23-го числа місяця. 01.04.2017 року сторонами були підписані доповнення до трудового договору № 2, яким були внесені зміни в договір в частині розміру щомісячної заробітної плати, а саме її розмір збільшено до 3250,00 грн. Наказом №8 від 25.12.2017 року позивачка звільнилась з роботи за власним бажанням. При звільненні повний розрахунок з нею не було проведено, оскільки за період з 01.04.2017 року по 29.12.2017 року заробітна плата їй сплачувалась по 1000 грн., тобто в меншому розмірі, ніж передбачено договором. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14.06.2018 року № 2207/14-02-08-01-14 сума нарахованого доходу (заробітної плати) позивачці складає: у другому кварталі 2017 року 9750,00 грн., у третьому кварталі 2017 року - 8919,94 грн., у четвертому кварталі - 9698,48 грн., а всього 28368,42 грн. При цьому відповідач мав утримати із заробітної плати позивача податок на доходи фізичних осіб у сумі : (28368,42 х 18% )= 5106,31 грн., військовий збір: (28368,42 х1,5%) = 425,52 грн., єдиний соціальний внесок: (228368,42 х 22%) = 6241,95 грн. Таким чином, заборгованість по заробітній платі складає: 28368,42 -5106,31 - 425,52 - 6241,95 - 9000,00 (фактично виплачена сума) = 7595,54 грн. Крім того, невиплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні. Приводячи в позові відповідні розрахунки, просила стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 7595,54 грн., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1878,56 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 2750 грн.

Належно повідомлені про час і місце судового засідання учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши надані докази, судом встановлені такі обставини.

Відповідно до записів в трудовій книжці, трудового договору №2, укладеного між сторонами 01.94.2016 року, розпорядження відповідачки - фізичної особи-підприємця № 5 від 31.3.2016 року позивачка прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів з 01.04.2016 року з окладом 725 грн. Доповненнями до укладеного трудового договору, укладеними 01.04.2017 року, в п. 3 договору внесені зміни, якими встановлена заробітна плата за місяць в розмірі 3259,00 грн. Наказом №8 від 25.12.2027 року позивачка звільнена з роботи за власним бажанням.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14.06.2018 року № 2207/14-02-08-01-14 сума нарахованого та сплаченого доходу (заробітної плати) позивачці складає: у другому кварталі 2017 року 9750,00 грн., у третьому кварталі 2017 року - 8919,94 грн., у четвертому кварталі - 9698,48 грн., а сума утриманого податку складає відповідно 1755,00 грн., 1605,59 грн., 1745,73 грн.

Відповідно до наданих відповідачкою копій відомостей на виплату готівки за березень-грудень 2017 року позивачці виплачено у березні 506,25 грн., у квітні 1927,77 грн., 688,48грн., у травні 1831,37 грн., 784,88 грн., у червні 1962,19 грн., 654,06 грн., у липні 1868,75 грн., 747,50 грн., у серпні 3318,46 грн., у вересні 1245,84 грн., у жовтні 1868,75 грн., 747,50 грн., у листопаді 713,52 грн., 1902,73 грн., у грудні 2574,77 грн., але її підпис в отриманні зазначених сум відсутній.

Допитані судом свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснили, що заробітна плати їм виплачувалась у повному обсязі.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати, тобто розрахунковий лист. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Аналогічні вимоги має ст. 110 КЗпП України.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні "питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 зазначеного Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Пунктом 3.5. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 N 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за N 40/10320 (яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин) врегульовано, що у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред`явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред`являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Наказом Державного комiтету статистики України вiд 5 грудня 2008 року №489 "Про затвердження типових форм первинної облiкової документацiї зi статистики працi" для розрахунку та виплати заробiтної плати використовуються, зокрема типовi форми №П-6 "Розрахунково-платiжна вiдомiсть працiвника" та № П-7 "Розрахунково-платiжна вiдомiсть (зведена)", у лiвiй частинi яких вiдображаються суми нарахованої заробiтної плати за видами оплат, усi доплати, премiї, допомоги тощо, а в правiй - утримання за їх видами (виданий аванс, ЄВ, податок на доходи фiзичних осiб, профспiлковi внески, алiменти, аванси в банк i т.д.) i суми до виплати за кожним табельним номером i в цiлому за структурним пiдроздiлом чи установою.

Відповідно до ст.12, частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Надані відповідачкою копії відомостей на виплату готівки за березень-грудень 2017 року мають посилання на Додаток 1 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (пункт 18 розділу II), яке затверджене постановою Правління НБУ 29.12.2017 року та набрало чинності 05.01.2018 року, тобто вже після звільнення позивачки з роботи, отже за формою складання вони не могли бути складені в період березня-грудня 2017 року, оскільки у вказаний час зазначене Положення не діяло.

З урахуванням зазначеної обставини, а також того факту, що надані відомості не містять підпису позивачки про отримання зазначених в них сум, суд не вважає наданий відповідачкою доказ належним, допустимим та достовірним (ст. 77-79 ЦПК).

Розрахункового листа, передбаченого ст.110 КЗпП, ст. 30 Закону «Про оплату праці», розрахунково-платіжної відомості також не надано.

Аналіз наведених вище законодавчих актів з питання виплати заробітної плати дозволяє прийти до висновку проте, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків не є доказом отримання нарахованої заробітної плати.

Таким чином відповідачка не надала доказів виплати позивачці заробітної плати за спірний період та не спростувала пояснень позивачки про те, що щомісячно з квітня по грудень 2017 року вона отримувала заробітну плату в розмірі 1000 грн., а не в розмірі, передбаченому умовами трудового договору, тобто 3250,00 грн.

За такого позов про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати слід задовольнити. При розрахунку суми невиплаченої заробітної плати суд погоджується з розрахунком, викладеним позивачкою в позовній заяві, а саме.

Разом з тим з приводу розрахунку заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки суд зауважує, що він є не зовсім коректним, оскільки відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачка не є платником ЄСВ, але оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, збільшити розмір належних позивачці платежів суд не може.

Відповідно до положень статті 83 Кодексу законів про працю України, статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачує компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно до абз.1 п2. Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно п. 6 Трудового договору, укладеного між сторонами, тривалість щорічної оплачуваної відпустки складає 24 календарних дні.

В наказі про припинення трудового договору № 8 від 25.12.2017 року, не визначено про те, що позивачка використала щорічну відпустку або про виплату їй компенсації за кількість днів невикористаної щорічної відпустки.

Інших доказів щодо використання щорічної відпустки, виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки не надано. За такого позов про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки слід задовольнити.

Відповідно до абз.1 п. 7 Розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14.06.2018 року № 2207/14-02-08-01-14 сума нарахованого доходу (заробітної плати) позивачці за 2017 рік становить 3331842 грн. Кількість календарних днів за цей же період (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством) становить 249. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становила 33318,42 : 249 = 133,80 грн. Грошова компенсація складає: 133.80 х 24 = 3211,20 грн., а з урахуванням утриманих податків, внесків і зборів (18%, 1,5%, 22%) відповідач при звільненні мав вплатити компенсацію за невикористану відпустку у 2017 році щорічну відпустку у сумі 1878,56 грн.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (Постанова ВП ВС від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц).

Згідно з договором про надання правової допомоги від 17 липня 2018 року, укладеним між позивачем та адвокатом Сорочан Є.В., останній зобов`язався надати замовнику юридичну допомогу по стягненню заробітної плати.

Актом наданих послуг від 23 липня 2018 року, квитанціями про сплату коштів на підставі договору про надання правової допомоги від 18 липня та 27 липня 2018 року підтверджується надання послуг за вищевказаним договором та оплата витрат за надання правової допомоги позивачу на суму 2750 грн.

При цьому, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, визначаючи суму витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, суд враховує тривалість часу, затраченого на складання позовної заяви, підготовку необхідних документів до суду, участь в судових засіданнях, встановлений розмір мінімальної заробітної плати та прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Від відповідачки не надійшло клопотання щодо не співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката (ч.5 ст.137 ЦПК).

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Заявлені позовні вимоги як такі, що обґрунтовані, слід задовольнити в повному обсязі, тому з відповідачки в дохід бюджету слід стягнути судовий збір в розмірі 947,40 грн.(1% від суми задоволеного позову).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 7595,54 грн., грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 1878,56 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2750,00 грн.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 947,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Г.М. Лазарева