ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6407/20 Справа № 210/1556/20 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/1556/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року, яке ухвалено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 квітня 2020 року , -

ВСТАНОВИВ :

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності.

Висновком МСЕК від 20.04.2005 року ОСОБА_1 було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 20 % з 20 квітня 2005 року в зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково.

Крім того, позивач зазначає, що в 2015 році він звертався до суду із позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди спричиненої нещасним випадком, який стався з позивачем, при виконанні трудових обов`язків на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», 02.01.2005 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2015 року позовні вимоги позивача до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я задоволено частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь 10 000,00 грн. за спричинену моральну шкоду, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 року апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилено. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2016 року касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду було відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року заяву Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області задоволено.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.12.2015 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2016 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постанова є остаточною і може бути переглянута лише з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Також, просить врахувати, що його вини у настанні нещасного випадку не має. Оскільки він втратив перший палець правої кисті на рівні основної фаланги, внаслідок трудового каліцтва, він ніколи вже не зможе працювати на роботі та вдома, як це було раніше.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Зазначає, що відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з трудовим каліцтвом повинно бути за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, оскільки право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку, позивачу, первинно, за трудовим каліцтвом встановлена стійка втрата професійної працездатності у 2005 році, в зв`язку з чим судом першої інстанції не правомірно було покладено обов`язок з відшкодування моральної шкоди позивачу на відповідача.

Вважає, що повторне звернення позивача з вимогами відшкодування шкоди незаконне. Також посилається на судову практику з розгляду аналогічних справ.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга відповідача - задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 січня 2005 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав ушкодження здоров`я у вигляді травматичного відсічення першого пальця на рівні основної фаланги (а.с.11-12).

Висновком МСЕК (довідка Серії 12ААА № 016195) від 25.10.2017 року ОСОБА_2 первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом з 25 жовтня 2017 року по 01 листопада 2018 року, з наступним переоглядом 01 листопада 2018 року. (а.с.8,9).

Висновком МСЕК від 20.04.2005 року ОСОБА_1 було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 20 % з 20 квітня 2005 року в зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково (а.с.13).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2015 року позовні вимоги позивача до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я задоволено частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь 10 000,00 грн. за спричинену моральну шкоду, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 року апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилено. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2016 року касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду було відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року заяву Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області задоволено.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.12.2015 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2016 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постанова є остаточною і може бути переглянута лише з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 173, 273-1 КЗпП України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34).

З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 20.04.2005 року.

Частинами першою, третьою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення ОСОБА_1 висновком МСЕК від 20.04.2005 року стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до статті 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Відповідно до абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Конституційний Суд України у рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП Україниїм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01 січня 2015 року.

Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01 квітня 2001 року та до 01 січня 2006 року.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку, яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків (на теперішній час - Фонд соціального страхування в особі управління виконавчої дирекції ФСС України в Дніпропетровській області) і доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є цілком прийнятними та ґрунтуються на наведених правових нормах.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до невірного висновку, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди має бути покладено на відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як на роботодавця, що не узгоджується із вищевикладеним.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Постанова Верховного Суду від 04 липня 2018 року якою рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.12.2015 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2016 року скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено, може бути переглянута з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення апеляційної скарги відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» у повному обсязі, а також зважаючи на звільнення позивача від сплати судового збору, колегія суддів дійшла висновк про необхідність компенсувати за рахунок держави ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» судовий збір за подання апеляційної скарги, у розмірі 1261,20 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, однак неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють виниклі правовідносини, а також порушено норми процесуального права, а тому, у відповідності з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я відмовити.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «АрселорМіттал Кривий Ріг» за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривень 20 копійок, за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повне судове рішення складено 26 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді: