РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участі секретаря - Бойко Л.Л.

позивачки - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на непрацездатну матір,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2019р. позивачка звернулась до суду з цим позовом, який мотивує тим, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_2 . Хоча вона і перебуває в зареєстрованому шлюбі, але вже давно разом з чоловіком не мешкає. На даний час вона мешкає сама за адресою: АДРЕСА_1 , є пенсіонеркою за віком, розмір її пенсії становить 1672,17грн., інших джерел доходу немає. Практично вся пенсія витрачається нею на оплату комунальних послуг (в опалювальний сезон ці витрати складають 223,00грн.), субсидію вона не отримує. Крім того, вона має хронічні захворювання - ішемічна хвороба серця, дисциркуляторна енцефалопатія, дегенеративно-дистрофічні ураження шийного відділу хребта, у зв`язку з цим потребує постійного лікування, на що витрачає близько 500-1000,00грн. щомісяця. Власних доходів на покриття усіх витрат їй не вистачає, у зв`язку з чим вона змушена позичати гроші у знайомих. У зв`язку з такими складними життєвими обставинами вона вимушена звернутись за допомогою до свого єдиного працездатного та працюючого сина - ОСОБА_2 .

Просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі ј частини його доходу щомісячно.

Ухвалою суду від 13.12.2019р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом.

Ухвалою суду від 23.12.2019р. за заявою ОСОБА_3 вона залучена до участі у даній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

24.12.2019р. до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_3 , в яких вона заперечила проти задоволення позову і зазначила, що на цей момент вона є дружиною відповідача ОСОБА_2 , однак шлюбні відносини між ними припинені. На даний час вона звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на її користь як дружини аліментів до досягнення їх спільною дитиною 3-річного віку. Вважає, що звернення позивачки ОСОБА_1 з цим позовом є штучним і направленим на зменшення розміру аліментів, які можуть бути стягнуті з відповідача на її користь, фактично спір між сторонами відсутній. Крім того, доводи позивачки ОСОБА_1 щодо необхідності отримання від сина матеріальної допомоги є безпідставними та необґрунтованими, обставини, на які вона посилається, не відповідають дійсності і нічим не підтверджені. Зокрема, позивачка проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не сама, а з чоловіком ОСОБА_4 , з яким перебуває в зареєстрованому шлюбі, мають взаємні права та обов`язки, вони ведуть спільне господарство, чоловік позивачки, крім пенсії, отримує заробітну плату, тому він має можливість та регулярно надає їй необхідну матеріальну допомогу. При цьому, зараз позивачка не намагається стягнути кошти на своє утримання саме із законного чоловіка та іншого свого працездатного сина ОСОБА_5 , який в силу ст.202,205 СК України також зобов`язаний утримувати своїх непрацездатних батьків. Також посилається на те, що позивачка має у власності дві квартирі, в одній вони мешкають разом з чоловіком, а іншу здають в оренду та отримують від цього додатковий дохід. Крім того, у власності позивачки є автомобіль, яким також користуються інші особи. Таким чином, за рахунок пенсії, доходу від використання свого майна, спільного бюджету з чоловіком, добровільної допомоги з боку синів позивачка може забезпечити свої потреби самостійно. Просить в задоволенні позову відмовити.

24.12.2019р. до суду надійшла відповідь відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, в якій він позов визнав повністю, заперечень щодо свого обов`язку підтримувати непрацездатних батьків матеріально, суми та порядку утримання не має.

08.01.2020р. від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на пояснення третьої особи, в яких вона зазначила, що необґрунтованим припущенням є доводи третьої особи про її навмисне звернення до суду з цим позовом для зменшення розміру аліментів, які можуть бути стягнуті з відповідача на користь третьої особи в іншій справі, оскільки право батьків на утримання виникає в силу їх непрацездатності та потреби в матеріальній допомозі, і не залежить від аліментних та інших зобов`язань дітей. Підставою звернення її до суду стало те, що вона має ряд хронічних захворювань, потребує постійного вартісного лікування, самостійно забезпечувати свої потреби не може, отримує мінімальну пенсію, з чоловіком припинили подружні відносини декілька років тому і разом не мешкають, спільне господарство не ведуть, жодної матеріальної допомоги він їй не надає. Інший син не має можливості надавати таку допомогу, оскільки має значні боргові зобов`язання, через що вимушений був піти на військову службу за контрактом. З приводу наявності іншої квартири і отримання доході від її здачі в оренду, то цю квартиру вона надала близькому другу свої родини ОСОБА_6 в безоплатне користування, оскільки він потрапив в тяжку життєву ситуацію. Він сплачує за квартиру лише житлово-комунальні послуги, жодних коштів від нього не отримує. Щодо автомобіля, який було придбано в 2015р. за 2тис. доларів США та зареєстровано на її ім`я, то ним здебільшого користується відповідач, оскільки у неї немає можливості утримувати автомобіль. Ним вона особисто користується іноді в теплу пору року з метою відвідування дачі. Відповідач раніше надавав їй посильну матеріальну допомогу, але після припинення шлюбних відносин з третьою особою і виникнення у нього через це додаткових витрат, відмовився добровільно надавати таку допомогу. На задоволенні своїх вимог наполягає.

21.01.2020р. від третьої особи ОСОБА_3 до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких вона зазначила, що у відповіді на її пояснення позивачка посилається на те, що відповідач відмовив у добровільному наданні їй матеріальної допомоги через те, що вимушений знімати для себе житло, однак станом на 08.01.2020р. у нього немає такої необхідності, оскільки вона з дітьми переїхала на інше місце проживання і відповідач може повернутися до свого житла і за рахунок зекономлених коштів на оренду житла добровільно надавати позивачці необхідну допомогу без рішення суду. Враховуючи наявність іншого нерухомого та рухомого майна, позивачка за потреби має право розпорядитись цим майном і отримати від його відчуження чи передачі в оренду певний дохід, а не передавати в безоплатне користування іншим особам. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на пояснення третьої особи, просить позов задовольнити. Додатково пояснила, що вона страждає на ішемічну хворобу серця та судинні захворювання, через що іноді у неї відбуваються запаморочення в голові та втрата свідомості. Оскільки вона вже давно хворіє, то знає, які ліки приймати. До міської поліклініки вона вже давно не зверталась, на диспансерному обліку не перебуває, періодично проходить обстеження та медикаментозне лікування в амбулаторному порядку, вартість ліків, які їй призначені, є великою, аналогів ці ліки не мають, щоб замінити їх. Назвати вартість необхідних їй ліків на цей момент вона не може. За рахунок своєї пенсії вона не має можливості забезпечити придбання ліків та інші свої потреби. Інших доходів немає. Володіє двома квартирами, в одній мешкає сама, а в іншій мешкає знайомий відповідача - ОСОБА_6 з сім`єю. Вона дозволила їм проживати в квартирі через складну життєву ситуацію, за умови підтримання порядку та сплати житлово-комунальних послуг. Жодних договорів з ним вона не укладала, орендну плату не отримує. Автомобілем, який зареєстрований на її ім`я, користується відповідач. Вона іноді бере його, щоб з`їздити на дачу. Отримати допомогу від іншого сина вона не може, оскільки у нього є родина, двоє дітей, значні банківські борги, через що він вимушений був піти в зону АТО за контрактом, щоб заробити собі на життя. З чоловіком вона не проживає однією сім`єю вже декілька років. Вони мешкають в одній квартирі, але кожний сам по собі. Син ОСОБА_2 має офіційну роботу, утримує своїх дітей, зараз вимушений знімати собі житло, але не має боргів і має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Також зазначила, що зараз погоджується із запропонованим відповідачем розміром аліментів - 1/5 частиною.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він не заперечує свого обов`язку надавати матері матеріальну допомогу, але з урахуванням того, що з нього вже стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, він не погоджується з визначеним матір`ю розміром аліментів - 1/4 частина, згоден платити 1/5 частину. Також він пояснив, що офіційно працює в ПАТ «МК «Запоріжсталь», його середньомісячний чистий дохід становить 15-20тис. грн., хронічних захворювань немає, шлюб з третьою особо розірваний 20.01.2020р., однак фактично вони разом не проживають з серпня 2019р., він виїхав з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить його батькові та в якій він зареєстрований, залишивши там колишню дружину з дітьми, проживає один на орендованій квартирі, несе у зв`язку з цим додаткові витрати, проживати в квартирі матері не може, оскільки вона передала її в безоплатне користування родині ОСОБА_6 , через наявні домовленості та опалювальний період вони не можуть виселити їх. Також він є власником земельної ділянки в с.Долинське Запорізького р-ну, яка виділена під житловий будинок, але будинку там немає, вони користуються нею як дачею. Просить позов задовольнити частково.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених в її письмових поясненнях, додатково пояснила, що надані позивачкою документи не містять відомостей про її звернення до лікаря, призначення лікування та здійснення витрат на це. Вони лише підтверджують проходження медичного обстеження. До того ж зараз в лікарнях діє програма «Доступні ліки» і у випадку необхідності позивачка може отримати певні ліки безоплатно за наявності відповідного лікарського призначення. Пояснення свідка ОСОБА_6 не можна брати до уваги, оскільки в силу дружніх стосунків з відповідачем та під тиском майбутнього виселення він може давати пояснення на користь позивачки та відповідача. Також наполягає на тому, що звернення позивачки до суду з даним позовом є навмисним з метою зменшення розміру аліментів, які можуть бути стягнуті на її користь. Фактично спору між сторонами щодо матеріального утримання не має, що підтверджується їх поясненнями в судовому засіданні. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ст.51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк..9).

На момент розгляду справи позивачка ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є пенсіонером за віком з 2009р. (арк..48).

Також позивачка має іншого сина - ОСОБА_5 , який згідно довідки Запорізького зонального відділу військової служби правопорядку у період з 14.10.2019р. по 15.01.2020р. брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії РФ в Донецькій і Луганській областях (арк..62).

Позивачка ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком з 2011р. та за період з вересня по листопад 2019р. отримала пенсію в щомісячному розмірі 1672,17грн. (арк..7,8).

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (арк..5,8,50).

Згідно з наданими квитанціями ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 здійснила оплату житлово-комунальних послуг (опалення, технічне обслуговування будинку та прибудинкової території, холодне водопостачання) в січні-березні 2019р., вересні-листопаді 2019р. на загальну суму 5557,84грн. (арк..16,17).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що декілька років тому попав в складну життєву ситуацію, посварився з батьками та вимушений був разом з родиною виїхати з їх квартири. За місцем своєї роботи знайомі порадили йому ОСОБА_1 як жінку яка має вільне житло і могла надати йому його в користування. З нею вони домовились про те, що вони будуть проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , сплачувати лише за житлово-комунальні послуги, підтримувати в квартирі порядок, ремонтувати речі, які там знаходяться, у випадку поламки. Жодних домовленостей щодо сплати їй орендної плати за квартиру між ними не було, письмових договорів не укладалось. По сусідству з ним в квартирі АДРЕСА_4 проживала родина ОСОБА_2 , з ним він підтримує дружні стосунки, у них багато спільних інтересів. З позивачкою спілкувався періодично, коли вона приходила до них, щоб перевірити в якому стані житло, а також коли вона приходила до сусідньої квартири.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ позивачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2015р. є власником автомобіля «INFINITI FX35», державний номер НОМЕР_1 , 1998р.в. (арк..49).

Згідно з висновком УЗДГ судин від 21.06.2013р., КТ головного мозку від 11.10.2016р., ТСБА від 21.11.2017р., ЕКД від 19.11.2019р., допплерографії від 06.02.2020р. у ОСОБА_1 виявлені ехоознаки помірної гіпертрофії ЛЖ, диастолічної дисфункції по 1 типу, регургитації 2 ступеня на МК, 1-2 ступеня на ТК, склеротичні зміни створом АК, МК та стінок аорти, КТ ознаки дисициркуляторної енцефалопатії, ознаки атеросклерозу брахіоцефальних артерій, нерівномірність хода обох ПА в костному каналі, ознаки вазоспазма ГА справа, ознаки помірного посилення базального венозного кровотоку справ, утруднення відтоку в правій ВЯВ (арк..12-15,66).

За проведення 19.11.2019р. в МЦ «Ультрамед» ЕХО КС позивачка сплатила 230,00грн. та 06.02.2020р. в кабінеті допплерографії УЗДГ Маг та шиї - 250,00грн.(арк..67).

Згідно з товарним чеком та фіскальним чеком від 04.02.2020р. позивачка придбала в аптеці ТОВ «Роджерс» таблетки «Розулип», сплативши 55,20грн. (арк..67).

Згідно з товарним чеком та фіскальним чеком від 03.02.2020р. позивачка придбала в аптеці №25 ТОВ «Юнис» медичні препарати «Мілдракорр» «Нейротропин», «Пірацетам», шприці, сплативши 908,60грн.грн. (арк..68).

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2008р. На даний момент шлюб розірвано за рішенням суду.

Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

03.10.2019р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі ј частини його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 3-річного віку (арк..34-35). На даний момент рішення за цим позовом не ухвалено.

Судовим наказом ЄУН 337/36/20, 2-н/337/17/2020, виданим 14.01.2020р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.01.2020р. і до їх повноліття (арк..60).

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що за змістом ст.202 СК України обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

Крім того, у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України), не є абсолютним.

У зв`язку з цим, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є пенсіонеркою, отримує невелику пенсію, інших доходів немає, хворіє на хронічні захворювання, потребує постійного вартісного лікування, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого сина ОСОБА_2 . Оскільки в добровільному порядку вони не змогли досягти згоди з приводу надання такої допомоги, вона звернулась до суду.

Разом з тим, суд вважає, що позивачка в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України не довела суду належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме те, що вона як непрацездатна особа потребує матеріальної допомоги з боку повнолітнього сина.

Так, суд виходить з того, що позивачка є пенсіонеркою за віком, тобто непрацездатною особою, отримує пенсію за віком в щомісячному розмірі близько 1700,00грн.

Разом з тим, позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що подружні відносини з чоловіком припинені, що вони проживають окремо і спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, у зв`язку з чим вона втратила можливість матеріального забезпечення за рахунок доходів чоловіка, позивачка суду не надала.

Крім того, судом встановлено, що позивачка є власницею двох квартир. В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 вона зареєстрована та проживає, в іншій за адресою: АДРЕСА_3 за її згодою мешкає свідок ОСОБА_6 з сім`єю.

При цьому, доказів того, що вона не отримує від свідка грошових коштів за проживання, позивачка суду не надала. Пояснення свідка ОСОБА_6 в даному випадку суд не бере до уваги, оскільки він перебуває в дружніх стосунках з відповідачем ОСОБА_2 , проживає в квартирі позивачки і через це часто спілкується з нею, тому у суду виникають обґрунтовані сумніви в об`єктивності та достовірності його пояснень щодо обставин користування майном позивачки. А через відсутність інших належних та допустимих доказів суд не може достовірно пересвідчитися в правдивості його пояснень зазначеного свідка.

Також чоловік позивачки є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якій по грудень 2019р. проживала родина відповідача ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_3 з двом неповнолітніми дітьми, а по серпень 2019р. і він мешкав в цій квартирі).

Обставини щодо належності позивачці на праві власності двох об`єктів нерухомості визнаються усіма учасниками справи, сумнівів щодо достовірності їх у суду не має, тому відповідно до ст.82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню іншими належними засобами.

Також сторонами визнається і підтверджується відповідними письмовими доказами, що позивачка є власницею транспортного засобу, яким за її згодою здебільшого користується відповідач, а вона користується ним іноді у власних цілях для поїздки на дачну ділянку. При цьому, за поясненнями сторін ця ділянка належить на праві власності відповідачу.

Таким чином, позивачка, крім отримання пенсії, має в наявності нерухоме майно та цінне рухоме майно. Неможливість отримання додаткового доходу від використання цього майна вона суду не довела.

Доказів відсутності будь-якого іншого джерела доходу, в т.ч. довідки органів податкової служби з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів, позивачка суду не надала.

Також позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення нею витрат на забезпечення її необхідних потреб, які б перевищували розмір її доходу і відповідно потребували сторонньої матеріальної допомоги.

Посилаючись на наявність тривалих хронічних захворювань і необхідність вартісного лікування, позивачка надала суду лише висновки медичних обстежень, в яких зазначено про наявність певних відхилень у функціонуванні обстежуваних органів.

Однак доказів звернення до лікаря у зв`язку з цими відхиленнями, встановлення ним певного захворювання (діагнозу), знаходження на диспансерному обліку у зв`язку з хронічним захворюванням, здійснення лікарем медичних рекомендацій, призначення лікування, його проходження та здійснення витрат на таке лікування позивачкою суду не надано.

За її поясненнями вона до лікаря терапевта за місцем мешкання вже давно не зверталась, на обліку не перебуває, приймає ліки, які їй давно призначив лікар, назвати ці ліки та їх ціну під час судового розгляду не змогла. Позивачка надала суду лише два фіскальних чека на придбання лікарських препаратів, які датовані 03.02.2020р. та 04.02.2020р., тобто вже в період розгляду даної справи. Інших доказів здійснення постійних неминучих витрат на своє лікування позивачка не надала. До того ж з наданих документів неможливо встановити, що лікарями їй призначались саме ці лікарські препарати. Зокрема, наданий список придбаних препаратів оформлений неналежним чином (не має назви документу, реквізитів медичної установи, кому і ким виданий, підписи невідомих осіб не розшифровані, засвідчені печатками, які не можна розібрати).

Таким чином, надані позивачкою документи не дають суду підстав для категоричного висновку про наявність у позивачки тривалого хронічного захворювання, необхідність витрат на його лікування, які б не покривались за рахунок її пенсії і відповідно потребували сторонньої матеріальної допомоги.

Надані позивачкою квитанції про сплату житлово-комунальних послуг також не свідчать про те, що ці витрати значно впливають на матеріальне становище позивачки, не можуть бути покриті за рахунок наявного у неї доходу та потребують матеріальної допомоги з боку відповідача.

До того ж суд звертає увагу, що підставою звернення особи до суду в силу вимог ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України є порушення, невизнання або оспорювання законних прав, свобод та інтересів.

Однак з обставин даної справи вбачається, що після звернення позивачки до суду з цим позовом відповідач подав заяву, в якій повністю визнав її вимоги. В судовому засіданні він пояснив, що не згоден з первісно визначеним розміром аліментів (1/4 частина), які позивачка просить стягнути з нього, просив зменшити розмір частки до 1/5, оскільки з`ясувалось, що з нього судовим наказом стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. При цьому, позивачка цих обставин не оспорювала та пояснила, що погоджується із запропонованим відповідачем розміром аліментів - 1/5 частина. На думку суду, ці обставини свідчать про фактичну відсутність між сторонами спору щодо матеріального утримання відповідачем своєї непрацездатної матері.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.51 Конституції України, ст.15,16 ЦК України, ст.202-205 СК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на непрацездатну матір, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.02.2020р.

Суддя Н.А.Мурашова

07.02.2020