Провадження № 2/344/1029/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 Івануса М. ОСОБА_3 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 26 грудня 2018 року сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобіль позивача марки «Mercedes Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як власника автомобіля «Opel Vivaro» застрахована у ПрАТ СК «Галицька». Матеріальні збитки, які були заподіяні позивачу внаслідок пошкодження автомобіля становлять 162 170 грн. Тому просив суд стягнути в солідарному порядку із приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» та ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 162 170 грн.

Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву представник відповідача позов в частині відшкодування шкоди із ОСОБА_2 не визнав. Зазначив, що покладення солідарного обов`язку на відшкодування збитків на страховика та винну у завданні збитку особу суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. 13 лютого 2019 року ОСОБА_2 добровільно відшкодував позивачу 2 000 дол. США, що не враховано позивачем у позові. Окрім цього висновок автотоварознавчого дослідження вважає помилковим, оскільки у ньому не вірно зазначено термін експлуатації автомобіля, що в подальшому стало причиною невірного розрахунку його вартості.

Частково погоджуючись із доводами представника відповідача, представник позивача подав до суду відповідь на відзив, де визнав факт відшкодування ОСОБА_2 шкоди в розмірі 2 000 дол. США, що на дату відшкодування (13 лютого 2019 року) еквівалентно 55 594 грн. Однак позов просив задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд стягнути із приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» та ОСОБА_2 в солідарному порядку матеріальну шкоду в розмірі 162 170 грн. з вирахуванням часткового відшкодування шкоди в сумі 55 594 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 С. позов не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача ПрАТ СК «Галицька» в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 19 лютого 2019 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 об 20 год. 20 хв., у смт. В. Синьовидне Сколівського району Львівської області по вул. С. Стрільців, керуючи транспортним засобом марки «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав переваги у русі транспортному засобу марки «Mercedes Sprinter» д.н.з. НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_4 , що рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення із даним транспортним засобом, у результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Даною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП під керуванням автомобіля марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника наземного транспортного засобу «Opel Vivaro», застрахована у приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування АМ/2990380 від 01 червня 2018 року, строк дії полісу з 02 червня 2018 року по 01 червня 2019 року.

Згідно пункту 2 полісу АМ/2990380 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 червня 2018 року страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, матеріальні збитки становлять 162 170 грн., що підтверджується звітом № 0054/ТЛ-18 від 30 грудня 2018 року автотоварознавчого дослідження визначення вартості майна.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В даному випадку має місце страховий випадок, оскільки ДТП трапилась за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 .

13 лютого 2019 року ОСОБА_2 добровільно відшкодував ОСОБА_4 2 000 дол. США, що на дату відшкодування еквівалентно 55 594 грн.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 1195 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

До такого висновку прийшла Палата Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. Колегія суддів відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, згідно з яким страховик, який здійснив виплату страхового відшкодування має право самостійно обирати до кого звертатися з суброгаційним позовом (до страховика цивільно-правової відповідальності чи до винуватця). Так, колегія зазначила, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту. Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного правового висновку Верховного Суду, вимоги щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі, позивачем можуть пред`являтись саме до страховика.

Однак позивач пред`явив вимогу до суду про відшкодування матеріальної шкоди із страховика та винної особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, в солідарному порядку. Однак відповідальність відповідачів в силу ч. 4 ст. 1195 ЦК України є субсидіарною, а не солідарною. Тобто обов`язок відшкодування шкоди потерпілій особі як договірне зобов`язання виникає у страховика в межах ліміту відповідальності. У разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди винна у завданні збитків особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог до ОСОБА_2 , оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована у відповідача ПрАТ СК «Галицька».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Матеріальні збитки завдані позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля становлять 162 170 грн. При цьому 2 000 дол. США, що на дату відшкодування еквівалентно 55 594 грн. відшкодовано відповідачем ОСОБА_2 добровільно. Тому у відповідача ПрАТ СК «Галицька» наявний обов`язок щодо відшкодування шкоди, як страхової виплати у розмірі 106 576 гривень (162 170 грн. - 55 594 грн.).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач ПрАТ СК «Галицька» свої зобов`язання належним чином не виконало.

Разом з тим, відповідачем ПрАТ СК «Галицька» суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування чи заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов.

Таким чином позов слід задовольнити частково та стягнути із ПрАТ СК «Галицька» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 106 576 (сто шість тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач просить покласти судові витрати на відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача ПрАТ СК «Галицька» також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 6, 9, 12, 22, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 525, 526, 625, 1195 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 81, 82, 131, 141, 247, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», місцезнаходження якого: м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, буд. № 22, на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , страхове відшкодування у розмірі 106 576 (сто шість тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень та 1 065 (одну тисячу шістдесят п`ять) гривень 76 копійок витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 14 лютого 2020 року.