Справа № 466/9241/18 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/1052/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.

при секретарі Фейір К.О.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Львівська міська рада, про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в якій вони просять суд виділити у натурі частки квартири АДРЕСА_1 , а саме: 25/100 частин у будинку АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , виділити в натурі 1/2 частину коридору, площею 1,45 кв.м. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , визнати право власності на 1/2 частину коридору, площею 1,45 кв. за ОСОБА_1 , визнати право власності на частину горища площею 28, 6 кв.м за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з виділенням частини такого у натурі, визнати право власності на частину підвального приміщення площею 16,2 кв.м. за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з виділенням частини такого у натурі, визнати право власності на господарську будівлю під літерою «Ж» вбиральня за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , визначити частки земельної ділянки на якій розташований будинок АДРЕСА_2 відповідно до часток у квартирі АДРЕСА_1 та прибудинкових споруд, співвласниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для визнання права власності на земельні частки про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що будинок АДРЕСА_2 складається із трьох квартир, загальна площа будинку складає 173,7 кв.м., житлова площа 79,5 кв.м, в якому зареєстровано та проживає три сім`ї ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Вони є власниками квартири АДРЕСА_1 даного будинку площею 27,7 кв.м, яка складається з однієї кімнати житловою площею 16,7 кв.м, кухні 11,0 кв.м. Зазначають, що позивачі мали у постійному користуванні допоміжні приміщення, а саме: «Д» - гараж , «К» - літню кухню, «М» - сарай, «Л» - сарай, «Т» - навіс та «Ж» -туалет.

Відповідачі, сім`я ОСОБА_8 , є співвласниками квартири АДРЕСА_3 у цьому ж будинку загальною площею 41,9 кв.м, що складається з двох кімнат житловою площею 28,3 кв.м та кухні 10,9 кв.м. У постійному користуванні мають допоміжні приміщення, а саме: «А-1»- тамбур, «Г»- гараж, «Л»- сарай, «М»- сарай, «П»- сарай, «Р» - сарай, «Н»- навіс.

Відповідач ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_4 цього ж будинку, загальною площею 45,9 кв.м., з яких житлова 35,3 кв.м. та кухня 7,9 кв. У постійному користуванні має допоміжні приміщення, а саме: «Б» - гараж, «Г» - гараж.

У спільному користуванні у сторін знаходяться два підвальні приміщення загальною площею 49,5 кв.м, з яких один має площу 24,3 кв.м., другий 25,2 кв.м., а також горище.

Оскільки між співвласниками кварти, що знаходяться в даному будинку існують постійні суперечки щодо користування майном, а добровільно спір не вдається врегулювати, а тому звернулися до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 20 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Львівська міська рада, про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд безпідставно відмовив йому в задоволенні позову, врахувавши, що ОСОБА_3 не погоджується на варіанти поділу будинку які влаштовують його. Вважає, що суд своїм рішенням фактично захистив права ОСОБА_3 , проігнорував права позивачів. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, та пояснення відповідача на їх спросування представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2 складається з трьох окремих квартир.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 цього ж будинку, що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 11.04.1995р., виданим Львівською міською радою. Квартира №1 загальною площею 27,7 кв.м. складається з однієї кімнати житловою площею 16,7 кв.м та кухні 11,0 кв.м.

Жила М.М. є власником квартири АДРЕСА_4 даного будинку згідно зі свідоцтва про право власності від 13.08.1993р. та договору дарування 4/5 частин квартири від 11.09.2012р. Квартира загальною площею 46,3 кв.м складається з двох кімнат житловою площею 35,3 кв.м, кухні 11,0 кв.м.

ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 цього ж будинку, що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 27.10.1997р., виданим Львівською міською радою. Квартира № 4 загальною площею 41,9 кв.м. складається з двох кімнат житловою площею 28,3 кв.м та кухні 10,6 кв.м

У зв`язку із передачею житлового будинку АДРЕСА_2 співвласникам приватизованих у ньому квартир ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вони стали співвласниками цього будинку, будинок належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до технічного паспорту на будинок АДРЕСА_2 від 27.11.2011р. такий в цілому належить на праві власності сторонам без визначення часток.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.02.2015 р. визнано за ОСОБА_3 право власності на 38/100 частини будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29.10.2019 року визначено за співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_4 право власності на 25/100 частин будинку АДРЕСА_2 . Визначено за співвласниками ОСОБА_10 , ОСОБА_5 право власності на 37/100 частин будинку АДРЕСА_2 .

Згідно висновку експерта №018/19 від 28.10.2019 існує технічна можливість провести поділ спільного коридору площею 2,9 кв.м., що є у користуванні мешканців кв. АДРЕСА_1 і АДРЕСА_5 з повною ізоляцією між квартирами, в т.ч. підвального приміщення та горища, що є у фактичному користуванні з можливими переобладнаннями.

За варіантом №1 розподілу спільного коридору літ. І власник кв.2 ОСОБА_3 має сплатити грошову компенсацію в сумі 2085 грн. за збільшення своєї частки власникам квартири АДРЕСА_1 згідно дослідження і таблиці №1-№2 додатку до висновку. Не можливо провести поділ земельної ділянки за адресою: буд. АДРЕСА_2 між співвласниками. Експертом пропонується чотири варіанта порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку АДРЕСА_2 з врахуванням запропонованих варіантів розподілу вхідного тамбуру між співвласниками квартир №1 і АДРЕСА_4 .

Так, згідно запропонованого варіанту №1, щодо якого не заперечує відповідач ОСОБА_3 , поділ спільного коридору (тамбур) літ. І між співвласниками квартири АДРЕСА_1 та №2 з врахуванням вимог ДБН України щодо ширини і глибини вхідного тамбуру. Власнику квартири АДРЕСА_4 виділити частину коридору шириною 1,3 кв.м з встановленням цегляної перегородки спільно з власниками квартири АДРЕСА_1 . При цьому власнику квартири АДРЕСА_4 необхідно встановити нові вхідні двері. Власникам квартири АДРЕСА_1 необхідно розібрати існуючу перегородку з вхідними дверима в квартиру АДРЕСА_1 , демонтувати і перенести лічильник з зовнішньої стіни, облаштувати вхідний коридор (тамбур) шириною 1,1м з встановленням нової цегляної перегородки. В зовнішній стіні пробити (розширити) дверний проріз з встановленням вхідних дверей. Переобладнати вхідний ґанок з облаштуванням сходів - див. таблицю № 1 додатку до висновку.

Щодо з запропонованого варіанту №2, щодо якого не заперечували позивачі, поділ спільного коридору (тамбуру) літ. І між співвласниками квартири АДРЕСА_1 і № 2 з відхиленням від вимог ДБН України щодо ширини вхідного коридору-тамбуру але по 1/2ч., а саме: встановити перегородку з облаштуванням двох вхідних коридорів - тамбурів шириною 0,9 кв.м; кожному з співвласників розширити існуючий дверний проріз з встановленням нових вхідних дверей; демонтувати люк виходу на горище, заробити даний отвір в горищному перекритті; власникам квартири АДРЕСА_1 необхідно обладнати новий вхідний ґанок - див таблицю № 2 додатку до висновку.

При запропонованих варіантах розподілу має місце часткове втручання в капітальну зовнішню стіну. Дозвіл на пробиття прорізів необхідно брати у відповідних організаціях, які уповноважені для вирішення таких питань.

Горище над квартирами АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4 поділити у відповідності до розташування квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4 , виділивши кожному з власників приміщення горища, що розташовано безпосередньо над приміщеннями їх квартир і частини тамбуру згідно варіантів розподілу даного вхідного тамбуру.

За варіантом № 1 розподілу вхідного тамбуру - власники квартири АДРЕСА_4 користуються існуючим люком виходу на горище, а власники квартири АДРЕСА_1 облаштовують люк-сходи з приміщення новоутвореного тамбуру або з приміщення кухні в горищному перекритті.

За варіантом № 2 розподілу вхідного тамбуру власникам квартир № 1 і АДРЕСА_4 необхідно облаштувати нові люки-сходи для виходу на свої частини горища з новоутворених приміщень коридорів-тамбурів або з приміщень своїх кухонь.

Щодо поділу підвалу, то експертом пропонується підвал площею 25,2 кв.м. поділити між співвласниками квартир АДРЕСА_1 та №2 порівну, так як це приміщення є в спільній власності, встановленням перегородки товщиною 100 мм, при цьому утворюється два приміщення розмірами 3,35 х 3,5 кв.м.

Із запропонованих варіантів необхідно закласти існуючий лаз-вхід в приямок та/або розширити існуючий проріз для влаштування двох входів для власників з розширенням входу у капітальній стіні (таб.№ 3, вар. № 1), облаштувати входи у новоутворені підвальні приміщення через люк-сходи, які необхідно пробити в підлозі (підвальному перектитті) кухонь квартир № 1 і № 2 (вар.№ 2).

У всіх запропонованих варіантах порядку користування земельною ділянкою будинковолодіння на АДРЕСА_2 експертом пропонується один варіант порядку користування земельною ділянкою площею 48,00 кв.м в межах червоних ліній, а саме: в спільне користування власників квартир № 1, АДРЕСА_4 , № 4 пропонується земельна ділянка для заїзду площею 7,00 кв.м з геометричними розмірами в м: 2,77; 2,52; 2,76; 2,52 - див коричневу штриховку таблиць № 4 - № 7 додатку до висновку.

В користування власників квартири АДРЕСА_3 пропонується земельна ділянка площею 11,20 кв. м з геометричними розмірами в м: 2,76; 4,06; 2,74; 4,06 - див. жовту штриховку таблиць № 4 - № 7 додатку до висновку.

В користування власника квартири АДРЕСА_4 пропонується земельна ділянка площею 19,80 кв. м з геометричними розмірами в м: 2,74; 7,25; 2,71; 7,25 - див. синю штриховку таблиць № 4 - № 7 додатку до висновку.

Допитаний в судовому засіданні судді першої інстанції експерт Табунщик Т.Я. складений ним висновок підтримала. Додатково пояснила, що при виділі частки з майна, що є у спільній частковій власності із запропонованих ним варіантів, найкращий варіант №1, оскільки при застосуванні такого не будуть порушуватися будівельні норми.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , суд виходив з тих обстав, що неможливим євиділ частки майна, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку користування майном, який запропонували позивачі.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справи про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України (в редакції 1961р.), це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1443цс16, Верховним Судом висловлено правову позицію, про те, що визначальним для виділу частки або поділу і нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-286цс15, яка за приписами ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 із наступними змінами.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виді- лу) з дотриманням будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно ст.152 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження технічної можливості виділу їй в натурі частки з об`єкта нерухомого майна будинку на АДРЕСА_2 .

Для об`єктивності вирішення спору судом призначалася судова будівельно- технічна експертиза для надання висновку технічної можливості проведення реального розподіл майна, що є у спільному користуванні.

Частиною 2 ст. 120 Земельного кодексу встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. (ст. 125 ЗК України).

З аналізу вказаних норм слід зробити висновок про те, що у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Згідно ч.5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Таким чином, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, суд правильно звернув увагу, що відповідач ОСОБА_11 не надавала згоди на зменшення площі своєї квартири за рахунок вирішення спору спільного коридору та не висловила бажання приймати участь як фінансово, так і організаційно при втіленні в натурі пропозицій експерта щодо влаштування окремих входів до коридору, розширення капітальної стіни до входів коридору та підвалу, влаштування люку на горище. З пропозицією щодо виконання зазначено об`єму робіт за свій кошт не зголошувалися і позивачі.

Як зазначалося вище, варіант №2 на який погоджується позивач є неприйнятний,так як суперечить нормам ДБН України щодо ширини вхідного коридору-тамбуру.

Щодо вирішення питання користування земельною ділянкою, суд правильно звернув увагу на наступні обставини.

Як убачається з рішення № 1504 від 13.10.1953 року виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих в користуванні за будинкоуправлінням нр. АДРЕСА_6 при буд…нр.14 залишити в користуванні земельну ділянку площею 371,4 кв.м. (арк.спр.92). На даній земельній ділянці розташований будинок, співласниками якого є сторони у справі 3 квартири. Оскільки площа земельної ділянки є незначною, з урахуванням забудованих господарських приміщень, фактичне користування частиною земельної ділянки кожному співвласнику будинку визначити неможливо.

Сторони у судовому засіданні в суді першої інстанції не заперечували того факту, що всі співвласники будинку користуються земельною ділянкою під садом та городом, що біля будинковолодіння у значно більших площах та мають за згодою між ними визначений порядок користування цією землею.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо неможливості виділу частки майна, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку користування майном, який запропонували позивачі. Протилежного скаржником в суді апеляційної інстанції не доведено, а судом можливості виділу частки не встановлено.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2020 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2020 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2020 року

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Н.О. Шеремета