Номер провадження: 22-ц/813/857/20
Номер справи місцевого суду: 520/9680/17
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі:

Представник позивача - ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , Одеська міська рада, Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

-про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В серпні 2017 року та в подальшому уточнивши позовні вимоги ОСОБА_2 просив суд:

- усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою 32 кв АДРЕСА_1 м.( загального користування),яка розташована по АДРЕСА_2 та надана для обслуговування житлових будинків та господарських споруд.

-зобов`язати ОСОБА_3 здійснити за власний рахунок демонтаж самовільно побудованого паркану, хвіртки, некапітальної будівлі(сараю) що розташовані на земельній ділянці площею 32 кв. м. по АДРЕСА_2 та привести земельну ділянку до первинного стану.( а.с.109-1134153-160 т.1).

Вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 02.12.1998 року передано:

- безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 308 кв.м по АДРЕСА_3 , для обслуговування житлового будинку та господарських споруд;

-передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 309 кв.м по АДРЕСА_3 , для обслуговування житлового будинку та господарських споруд;

-передано у загальну спільну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 32 кв.м, по АДРЕСА_3 , для обслуговування житлових будинків та господарських споруд.

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , були виготовлені державні акти на право приватної власності на земельні ділянки площею 308кв.м та 309кв.м.

Домоволодіння АДРЕСА_3 поділено на два самостійних домоволодіння, а саме: по АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_5 , по АДРЕСА_3 - належать ОСОБА_3 .

Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 він прийняв спадщину за заповітом.

16.02.2017 року ними зареєстровано право власності, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Син відповідачки - ОСОБА_4 , котрий діє за довіреністю власника, самовільно переставив огорож, встановив хвіртку та сарай на земельній ділянці площею 32 кв.м., що перебуває в загальному користуванні, чим порушив його право на вільне користування спірною земельною ділянкою.

Комісія земельних спорів Одеської міської ради з виїздом на місце спору склала акт земельної ділянки від 17.07.2017 року встановила, що земельна ділянка загального користування площею 32 кв.м. знаходиться в користуванні відповідачки та котрій побудована некапітальна будівля.

Посилаючись на вимоги ст.16, 321,386, 391 ЦК України, ст.152 ЗК України позивач просив задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_4 просить відмовити в задоволені позовних вимог за безпідставністю.Зокрема посилається на відсутність перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться в спільному користуванні та можливість використовувати її на власний розсуд.Одночасно посилається на те, що ОСОБА_4 не є власником житлового будинку і відношення до вирішення питання організації порядку користування спірною земельною ділянкою не має ( а.с.120-123 т.1).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2019 року у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , Одеська міська рада, Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_3 здійснити за власний рахунок демонтаж самовільно побудованого паркану, хвіртки, що розташовані на земельній ділянці площею 32 кв. м. по АДРЕСА_2 та привести земельну ділянку до первинного стану посмилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Інші учасники справи не скористались правом подання до суду відзиву на апеляційну скаргу,письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , представник Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.372 частини2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на те, що суд з формальних підстав відмовив в позовних вимогах , оскільки не зазначення номеру спірної земельної ділянки не свідчить про те, що його право порушено,оскільки вона знаходиться в спільному сумісному користуванні та не може використовуватись одноосібно відповідачем. При цьому посилається на те, що він повинен мати доступ до земельної ділянки,площею 32 кв.м. ,однак позбавлений такого права через встановлення паркану та хвіртки .

Одночасно заявник посилається на те, що спір, щодо знесення некапітальної будівлі-сараю-відсутній так як відповідачем вона знесена.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги районний суд виходив з того, що не дивлячись на те, що позивачеві обмежений доступ до однієї з його стін, у зв`язку з зведенням будівлі сараю 3-ю особою ОСОБА_4 з одного боку, та наявністю паркану та хвіртки з другого боку та закриттям воротами проходу з вулиці Гвардійська на земельну ділянку під № 8 без висновку спеціаліста не дають суду змогу здійснити ефективний захист заявлених вимог позивача. Відмовляючи в задоволені позовних вимог районний суд виходи в недоведеності обставин, на котрі посилається позивач.

З таким судженням районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , після смерті своєї матері ОСОБА_5 , 1931 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , одержав спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 0,0308га, кадастровий номер :13:011:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 та яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Ш-ОД № 051205, виданого Одеською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 1050 від 02.12.1998 року, зареєстрованого 14.09.1999 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2615. Категорія, до якої належить земельна ділянка, - землі житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка]. Склад земельних угідь: всього - 0,0308 га, з них: під господарськими будівлями і дворами - 0,0144 га, багаторічні насадження - 0,0164 га. Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017, виданим державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у місті Одесі Одеської області Овчаренко Т.О. 13.02.2017 року, щодо земельної ділянки обмеження у її використанні незареєстровані. Свідоцтво про право ОСОБА_2 на спадщину за заповітом посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлевою О.М. 16.02.2017 року та зареєстровано в реєстрі за № 330 (а.с. 6).

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку проведена 16.02.2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33895287 від 16.02.2017. Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер: 80555814 від 16.02.2017) підтверджено, що ОСОБА_2 є власником 1/1 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно із кадастровим планом земельної ділянки станом на 13.02.2017 р. ця земельна ділянка межує з землями: ОСОБА_7 (від літ. Г до літ. Д), ОСОБА_8

(від літ. Д до літ. А), ОСОБА_4 (від літ. В до літ. Г), міста Одеси - вул. Гвардійська (від літ. А до літ. Б), та від літ, Б до літ. В - землі міста Одеси (прохід).

Актом огляду земельної ділянки від 17.07.2017 року, складеного представниками Відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотримання вимог земельного законодавства за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 щодо порядку користування землею загального користування також підтверджено, що скаржник звернувся з приводу користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 . За результатами візуального огляду земельної ділянки представниками встановлено, що земельна ділянка загального користування площею 32 кв.м. фактично використовується ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції у виїзному судовому засіданні 22.12.2018 року у присутності представників сторін та особисто позивача та третьої особи ОСОБА_4 встановив, що на час огляду прохід (від літ. Б до літ. В - землі м. Одеси, з яким відповідно до кадастрового плану земельної ділянки межує земельна ділянка позивача), не є загальнодоступним, оскільки доступ до нього з вулиці Гвардійській закритий.

За таких обставин, районний суд дійшов правильного висновку, що позивачеві обмежений доступ до однієї з його стін, у зв`язку з зведенням будівлі сараю 3-ю особою ОСОБА_4 з одного боку, та наявністю паркану та хвіртки з другого боку та закриттям воротами проходу з вулиці Гвардійська на земельну ділянку під № 8.

Відповідно до п. «а» ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У відповідності з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності .

громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до п. «г» та п. «е» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України , власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Зі змісту п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України випливає, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства суд повинен зясувати обставини ,які пов`язані саме з предметом сору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами,що мають місце,та правові норми,якими врегульовані ці павовідносини.При цьому факти підстави позову,які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являються предметом позову.

Натомість районний суд вдався в дослідження обставин, що лежать за межами підстав позову, тобто в дослідження того чи присвоєний на неї номер. та відсутності висновку експерта.

Однак, з очевидністю районний суд встановив, що на земельну ділянку загального користування обмежений доступ позивачеві діями сина власника ОСОБА_3 , котра, як власник, і повинна усунути перешкоди позивачеві в праві користування цією земельною ділянкою .

З врахуванням наведеного та у відповідності до вимог ст.376 ч.1 п.4 ЦПК України судова колегія задовольняє апеляційну скаргу та приймає постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки районний суд порушив норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасвання винесеного судового рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 367,368,374, 376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , Одеська міська рада, Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою 32 кв. м.( загального користування),яка розташована по АДРЕСА_2 та надана для обслуговування житлових будинків та господарських споруд.

Зобов`язати ОСОБА_3 здійснити за власний рахунок демонтаж самовільно побудованого паркану, хвіртки, що розташовані на земельній ділянці площею 32 кв. м. по АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 18.02.2020 року .

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра