ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6149/20 Справа № 171/2214/19 Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/2214/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2020 року, яке ухвалене суддею Чумак Т.А. у місті Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 березня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (надалі - Позивачі) звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (надалі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (надалі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»), третя особа Комунальне підприємство «Зеленодольський міський водоканал» (надалі - КП «Зеленодольський міський водоканал»), про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що кожен з позивачів є власником квартири у будинку АДРЕСА_1 та є споживачами послуг АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» з розподілу природного газу для побутових споживачів.

На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, між позивачами та ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», укладено Типовий договір постачання природного газу споживачам.

Постачання природного газу позивачам здійснює ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», яке нараховує вартість послуг з газопостачання, а позивачі сплачують його в повному обсязі.

До 27.12.2016 року нарахування вартості вказаних послуг здійснювалося ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» згідно постанови КМУ від 23.03.2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників».

Однак, у зв`язку з тим, що 12 грудня 2016 року ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», здійснив встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для комерційного обліку споживання природного газу мешканцями будинку АДРЕСА_1 , відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» почав здійснювати нарахування вартості послуг з газопостачання у відповідності з Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, що затверджений постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620 (в редакції постанови від 27.01.2016 року № 46).

Позивачі вважають незаконним встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для комерційного обліку споживання природного газу мешканцями будинку АДРЕСА_1 , що потягло за собою зміну порядку нарахування вартості послуг з газопостачання, оскільки відповідачами не було складено акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, вказаний акт не надано для підписання позивачам, точка обліку не була визначена, тобто не було вихідних даних для розрахунку проекту, що свідчить про те, що ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», не міг розробити проект та не мав права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку.

Також позивачі вказують, що вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку не поширюються на населення, що підтверджується відсутністю в Тимчасовому положенні такого суб`єкта, як побутові споживачі (населення).

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , де позивачі мають у власності житло, не має власника (балансоутримувача), що володіє даним будинком одноособово, оскільки даний будинок, як цілісність, є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто, управління здійснюється співвласниками відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». За відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 неможливо застосувати положення п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються квартирні лічильники газу відповідно до Закону України «Прозабезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

Таким чином, позивачі вважають, що дії ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам у будинку АДРЕСА_1 є незаконними, оскільки вони вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Позивачі звернулися до депутата Зеленодольської міської ради Невеселого Д.Ю. з проханням щодо розгляду питання правомірності встановлення на будинок позивачів загальнобудинкового лічильника газу.

На звернення депутата Невеселого Д.Ю. від 31.03.2017 року Нікопольським відділенням ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», 05.04.2017 року надано відповідь № 120/24, в якій Нікопольське відділення зазначає, що ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не передбачає встановлення лише індивідуальних лічильників газу; згідно Інвестиційної програми газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» у будинку позивачів передбачено встановлення загальнобудинкового лічильника газу, а тому відсутні підстави для встановлення індивідуальних лічильників газу; побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти або кошти місцевого бюджету.

З відповіді КП «Зеленодольський міський водоканал» від 13.03.2017 року, на запит депутата Невеселого Д.Ю. , вбачається, що в багатоквартирних будинках міста Зеленодольська послуги газопостачання надаються на підставі договорів, які укладені безпосередньо зі споживачами - власниками або наймачами житла. КП «Зеленодольський міський водоканал» являється балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині неприватизованого житла, власником якого є Зеленодольська міська об`єднана територіальна громада. Повноважень щодо балансоутримання, експлуатації або управління багатоквартирними будинками від імені співвласників приватизованих квартир КП «Зеленодольський міський водоканал» не має. У місті Зеленодольську ініціатором встановлення будинкових вузлів обліку на багатоквартирних будинках є оператор ГРМ, при цьому ця ініціатива не погоджувалася з іншою стороною, тобто зі співвласниками багатоквартирних будинків. Акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників з лічильників та вводу лічильників в експлуатацію з боку КП «Зеленодольський міський водоканал» не погоджувались та в КП «Зеленодольський міський водоканал» відсутні.

З листа КП «Зеленодольський міський водоканал» від 12.10.2016 року, який адресовано начальнику Нікопольського відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», щодо укладення договорів встановлено, що КП «Зеленодольський міський водоканал» повідомило Нікопольське відділення про те, що КП «Зеленодольський міський водоканал» не має повноважень щодо прийняття рішення про укладення договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах, оскільки вказане підприємство не є власником або користувачем багатоквартирних будинків міста Зеленодольська та не має ніяких довірчих документів від співвласників багатоквартирних будинків щодо представництва їх інтересів. Також у листі зазначено, що співвласниками багатоквартирних будинків є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, тобто в частині приватизованого житла власниками є власники таких квартир, а в частині неприватизованого житла власником є орган місцевого самоврядування. КП «Зеленодольський міський водоканал» є балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині квартир, які не приватизовані.

Проект монтажу вузлів обліку природного газу має бути погоджений зі співвласниками багатоквартирних будинків, до інженерної мережі яких заплановане приєднання цього обладнання. Вказаним листом були повернуті без розгляду проекти договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах.

З листа виконкому Зеленодольської міської ради від 06.10.2017 року вбачається, що рішення про врегулювання договірних відносин щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу на будинок позивачів Зеленодольською міською радою не приймалося.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд: 1) визнати незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.2016 року режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу; 2) зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.2016 року поновити їм, як побутовим споживачам природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 27.02.2019 року № 143; 3) зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.2016 року здійснити перерахунок як побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26.12.2016 року по 09.08.2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09.08.2018 року по день ухвалення судового рішення; 4) зобов`язати ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», в строк до 01.01.2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам, що проживають в АДРЕСА_1 .

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу для побутових споживачів природного газу - позивачам: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_14 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_15 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_16 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_17 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_18 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_19 ).

Зобов`язано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити з 02.01.2017 року режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143, позивачам як побутовим споживачам природного газу: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_14 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_15 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_16 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_17 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_18 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_19 ).

Зобов`язано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснити перерахунок позивачам ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_14 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_15 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_16 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_17 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_18 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_19 ), з 02.01.2017 року вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143, за період з 02.01.2017 року по 27.03.2020 року.

У задоволенні позову ОСОБА_3 в частині вимог щодо визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.2016 року режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу, зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.2016 року поновити як побутовому споживачу природного газу режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 27.02.2019 року № 143, зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.2016 року здійснити перерахунок як побутовому споживачу вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26.12.2016 року по 09.08.2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09.08.2018 року по день ухвалення судового рішення - відмовлено.

Зобов`язано АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за власний рахунок, в строк до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників позивачам як побутовим споживачам: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_20 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_14 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_15 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_16 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_17 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_18 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_19 ).

Стягнуто з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» (юридична адреса: м. Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 2, ) на користь держави судовий збір у розмірі 41493,6 грн.

Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (юридична адреса: м. Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 2, ) на користь держави судовий збір у розмірі 14599,6 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зазначає, що, згідно Правил постачання природного газу та Закону України «Про ринок природного газу», він є постачальником природного газу на території Дніпропетровської області, до обов`язків якого не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) №1274 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території Дніпропетровської області, з вищевикладеного слідує, що відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є гарантованим постачальником природного газу в м. Зеленодольськ, який не здійснює розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а також не встановлює режимів нарахування об`ємів спожитого газу та не здійснює їх перерахунків.

Вказує, що позивачами не надано доказів оплати послуг з газопостачання та розподілу газу, їхнього звернення до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення у їхніх квартирах індивідуальних газових лічильників, в зв`язку з чим, на думку ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», не були порушені права позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу.

Вважає, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» було встановлено загальнобудинковий газовий лічильник на будинок, де проживають позивачі, згідно чинного законодавства, на час його встановлення, в зв`язку з чим і здійснював облік спожитого природного газу на підставі показів цього лічильника правомірно.

Вимогу щодо строку встановлення АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» індивідуальних лічильників газу позивачам, а саме до 01.01.2021 року вважає - передчасною.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» зазначає, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є обґрунтованими, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, третя особа КП «Зеленодольський міський водоканал»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася та про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 є власниками квартир у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) №844 від 29.06.2017 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», видано ліцензію має ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області (крім міст Дніпро і Кривий Ріг та Дніпровського і Криворізького районів), а також сіл Любимівка, Перше Травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське Дніпровського району, житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, села Темирівка Гуляйпільского району Запорізької області та села Придніпрянське Кобиляцького району Полтавської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».

Відповідно до постанови НКРЕКП № 653 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії з постачання природного газу, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

У 2017 році ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» встановило на будинку АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку газу, у зв`язку з чим позивачам з 02 лютого 2017 року, в односторонньому порядку, почали нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку.

Спір між сторонами виник з приводу неправомірного встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 та відмови відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» встановити індивідуальні лічильники природного газу та зміну відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в односторонньому порядку режиму нарахування природного газу побутовим споживачам.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в частині зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за власний рахунок, в строк до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальні газові лічильники, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних та не відмовлялись від встановлення квартирних лічильників газу, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами. Дії відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам у будинку АДРЕСА_1 є незаконними та вчинені з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу, у зв`язку з чим останній зобов`язаний виконати вимоги частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, у строк до 01 січня 2021 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Дніпропетровськгаз», на теперішній час АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як встановлено матеріалами справи, позивачі є споживачами природного газу, а Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Дніпропетровськгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі по справі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про те, що встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинку АДРЕСА_1 виконано за кошти АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та не суперечить Законодавству України, чинного на час встановлення цього приладу обліку, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Так, згідно пунктів 2,3 глави 1 Розділц ІХ Кодексу ГРМ, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

За ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Відповідно до п.4 гл.1 розділу ІХ Кодексу ГРС комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж.

Відповідно до п.1 гл.5 розділу ІІІ Кодексу ГРС межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Судом встановлено, що загальнобудинковий прилад обліку природного газу для мешканців будинку АДРЕСА_1 встановлено у грудні 2016 року та відповідачем не було надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, жодного доказу про складання Акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, який у встановленому законом порядку було б погоджено із споживачами або ж з їх представником.

Доводи відповідача про те, що загальнобудинковий вузол обліку встановлено 01.01.2017 року на підставі договору № 47 на підключення газових лічильників та договору № 48 щодо зняття показань газових лічильників, укладеним з КП «Зеленодольський міський водоканал», колегією суддів відхиляються, оскіліьки, згідно відповіді КП «Зеленодольський міський водоканал» від 13.03.2017 року, в багатоквартирних будинках м. Зеленодольськ послуги газопостачання надаються на підставі договорів, які укладені безпосередньо зі споживачами - власниками або наймачами житла, а КП «Зеленодольський міський водоканал» являється балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині неприватизованого житла, власником якого є Зеленодольська міська об`єднана територіальна громада, повноважень щодо балансоутримання, експлуатації або управління багатоквартирними будинками від імені співвласників приватизованих квартир КП «Зеленодольський міський водоканал» не має.

Крім того, згідно п.п. 3,4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.

Отже, встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу, які проживають у будинку АДРЕСА_1 , в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання об`єму газу, який насправді не використовувався споживачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за власний рахунок, в строк до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 20 лютого 2019 року у справі № 212/5712/17 (провадження № 61-116св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 214/5776/17 (провадження № 61-13554св19).

Доводи апеляційної скарги про те, що право позивачів, як споживачів, на забезпечення та встановлення лічильників природного газу за рахунок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу, визнано та закріплено положеннями закону із визначення чіткого строку, до якого має бути встановлено лічильники, а цей строк не настав, а тому право споживачів на забезпечення лічильниками газу не порушено, безпідставні, так як спростовуються вищевказаними встановленим судами обставинам та нормами права, які вірно застосовані.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно роз`яснень, наданих у п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач є відповідальним за це.

В рішенні №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року в справі №1-10/2004 Конституційний суд України визначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Посилання представника ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в апеляційній скарзі на те, що звернення позивачів з даним позовом є передчасним, оскільки встановлений ч.1 ст.6 Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» термін для забезпечення встановлення лічильників газу споживачам суб`єктом господарювання, пролонговано до 01 січня 2021 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідач заперечує проти встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників та зазначена обставина не може обмежувати право позивачів, як споживачів, на встановлення у будь-який час індивідуального приладу обліку природного газу, до закінчення вказаного терміну.

При цьому, обраний позивачами спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що на момент звернення позивачів до суду з даним позовом їх права взагалі не було порушено та судом задоволено позовні вимоги на майбутнє.

Так, відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05, рішення від 07 липня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року) ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції (пункт 33 рішення).

Ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (пункт 54 рішення від 09 листопада 1999 року у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки» (Spacek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (пункт 109 рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96).

Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці (пункт 65 рішення від 17 лютого 2004 року у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland), заява № 44158/98). У цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (пункти 29-30 рішення від 24 березня 2009 року у справі «Тудор Тудор проти Румунії» (Tudor Tudor v. Romania), заява № 21911/03; пункти 34-37 рішення від 02 листопада 2010 року у справі «Стефаніка та інші проти Румунії» (Stefanica and Others v. Romania), заява № 38155/02).

Отже, за змістом статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, а тому позивачі, право яких на встановлення таких лічильників заперечується з боку АТ «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» підставно звернулися до суду з даним позовом.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що АТ «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» діяло виключно в межах наданих йому повноважень та не порушувало прав позивачів, є безпідставними, адже пропозиція АТ «Оператор газорозподільних систем «Криворіжгаз» щодо врегулювання відносин із встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу є такою, що суперечить вимогам статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог позивачів, у зазначеній вище частині, буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуального лічильника забезпечить оплату саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують

Задовольняючи позовні вимоги позивачів щодо визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу для побутових споживачів природного газу, зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити з 02.01.2017 року режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143, позивачам як побутовим споживачам природного газу, та здійснити з 02.01.2017 року перерахунок вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143, за період з 02.01.2017 року по 27.03.2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Дніпропетровськгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», в будинку АДРЕСА_1 є незаконним, в зв`язку з чим і нарахування об`ємів спожитого природного газу позивачам, що проживають у вказаному будинку, на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу є неправомірними.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в частині вирішення позовних вимог, заявлених до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»,не відповідає.

Так, судом встановлено, що, відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) №844 від 29.06.2017 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», видано ліцензію має ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області (крім міст Дніпро і Кривий Ріг та Дніпровського і Криворізького районів), а також сіл Любимівка, Перше Травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське Дніпровського району, житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, села Темирівка Гуляйпільского району Запорізької області та села Придніпрянське Кобиляцького району Полтавської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».

Разом з тим, відповідно до постанови НКРЕКП № 653 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії з постачання природного газу, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Тобто, саме АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ.

Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяца за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

Таким чином, позовні вимоги до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо визнання незаконним нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу для побутових споживачів природного газу, зобов`язання поновити з 02.01.2017 року режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143, позивачам як побутовим споживачам природного газу, та здійснити з 02.01.2017 року перерахунок вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143, за період з 02.01.2017 року по 27.03.2020 року, не входять до повноважень ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», так як зазначене Товариство не здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, а має лише дозвіл з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційного скарги відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про те, що останнє є неналежним відповідачем по справі, оскільки до його обов`язків не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині задоволенні позовних вимог позивачів про визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу для побутових споживачів природного газу, зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити з 02.01.2017 року режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143, позивачам як побутовим споживачам природного газу, та здійснити з 02.01.2017 року перерахунок вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143, за період з 02.01.2017 року по 27.03.2020 року, скасуванню на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, колегією суддів скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивачів, заявлених до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, на останнього не може бути покладено обов`язок з компенсації судових витрат, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанцїі в частині стягнення з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» судового збору на користь держави в розмірі 41 493,60 гривень підлягає скасуванню.

При цьому, зазначені судові витрати, в розмірі 41 493,60 гривень, необхідно віднести на рахунок держави, оскільки в задоволенні позовних вимог позивачів, які звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відмовлено і на відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не може бути покладен обов`язок із компенсації таких судових витрат (ст. 141 ЦПК України).

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Також, колегія суддів на підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» , а також зважаючи на звільнення позивачів від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшла висновку про необхідність компенсувати за рахунок держави ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» судовий збір за подання апеляційної скарги, у розмірі 62 240, 40 грн. (41 493,60 х 150%).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» - задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу для побутових споживачів природного газу, зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити з 02.01.2017 року режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143, позивачам як побутовим споживачам природного газу, та здійснити з 02.01.2017 року перерахунок вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143, за період з 02.01.2017 року по 27.03.2020 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2020 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» судового збору на користь держави в розмірі 41 493,60 гривень - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про віднесення цих судових витрат на рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» судовий збір за подання апеляційної скарги у цивільній справі №171/2214/19 у розмірі 62 240 (шістдесят дві тисячі двісті сорок) гривень 40 (сорок) копійок за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: