КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 752/4757/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7479/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Зінченко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2020 року,

встановив:

у березні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому в порядку поділу майна подружжя просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки «Daihatsu Teriors», а за відповідачем - право власності на іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль марки «Lexus GX 470».

У квітні 2017 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому в порядку поділу майна подружжя просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Lexus GX 470», а за ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки «Daihatsu Teriors», а також просив про поділ земельних ділянок.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2020 року позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами було задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 та по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 .

Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_1 автомобіль марки «Daihatsu», модель «Teriors».

Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_2 автомобіль марки Lexus GX 470. В іншій частині первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 та визнати право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та третьої особи по справі - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 вказувала, що з 12.07.1986 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який був зареєстрований Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської обл., актовий запис №43. В кінці березня 2015 вони припинили сімейні стосунки та ведення спільного господарства, а 13.10.2015 шлюб було розірвано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №206.

Під час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано наступне майно:

- кв. АДРЕСА_1 ;

- кв. АДРЕСА_2 (Рішенням Київської міської ради 1 сесії УІІІ скликання від 17.12.2015 №30/30 було перейменовано АДРЕСА_2;

- кв. АДРЕСА_5 ;

- земельна ділянка по АДРЕСА_6 ;

- автомобіль марки «Lexus», модель «GX 470», номер шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки «Daihatsu» модель «Terios», 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

В порядку поділу спільного майна подружжя позивач просила виділити їй:

- Ѕ частину кв. АДРЕСА_1 ;

- кв. АДРЕСА_2 ;

- автомобіль марки «Daihatsu» модель «Terios», 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Іншу частину майна виділити відповідачу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року було передано справу до Обухівського районного суду Київської області.

В квітні 2017 ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому вказував, що за період шлюбу з ОСОБА_1 було придбано наступне майно:

- кв. АДРЕСА_1 ;

- кв. АДРЕСА_2 ;

- кв. АДРЕСА_5 ;

- земельна ділянка по АДРЕСА_6 площею 0,1528 га;

- земельна ділянка в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області площею 0,6991 га;

- автомобіль марки «Lexus», модель «GX 470», номер шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки «Daihatsu» модель «Terios», 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

08.10.2015 ОСОБА_1 склала нотаріально посвідчену заяву, в якій надала йому згоду на укладення ОСОБА_2 правочинів щодо кв. АДРЕСА_5 . 05.08.2016 між ним та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири за ціною 2 555 776 грн., які були перераховані на його рахунок 05.08.2016.

Разом з тим ОСОБА_2 стверджував, що кв. АДРЕСА_1 була придбана не за спільні кошти подружжя, а за кошти, отримані ним в борг від ОСОБА_7 відповідно до Договору позики, укладеному між ними 18.07.2007 на загальну суму 600 000 дол. США, що було еквівалентно 3 030 000 грн. Вказаний борг він вважає своїм особистим боргом, а придбане за позичені кошти нерухоме майно особистим майном, оскільки ОСОБА_1 не надавала згоди на укладення договору позики. При цьому вказував, що термін повернення позики продовжено було до 18.07.2014, однак позика до цього часу не повернута.

Земельна ділянка по АДРЕСА_6 площею 0,1528 га з кадастровим номером 1:01:017:0008 є його особистим майном, оскільки була отримана на підставі рішення виконкому Білогородської сільської ради народних депутатів №93 від 23.12.1998. Земельна ділянка в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області площею 0,6991 га була отримана у власність ОСОБА_1 на підставі договору дарування від ОСОБА_8 . Оскільки він в період шлюбу задовольнив всі майнові претензії спадкоємців до укладення цього договору, ділянка відноситься до спільної сумісної власності.

В зв`язку з цим ОСОБА_2 просив провести поділ спільного сумісного майна подружжя наступним чином. Виділити у власність ОСОБА_9 автомобіль марки «Daihatsu» модель «Terios», 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , АДРЕСА_2, земельну ділянку в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області площею 0,6991 га.

Виділити в його власність автомобіль марки «Lexus», модель «GX 470», номер шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 та земельну ділянку по АДРЕСА_6 площею 0,1528 га.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2020 року позовні вимоги за основним та зустрічним позовами були задоволені частково, визнано спільною власністю подружжя кв. АДРЕСА_1 ; кв. АДРЕСА_2 , автомобіль марки «Lexus», модель «GX 470», номер шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки «Daihatsu» модель «Terios», 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 . Проведено поділ вказаного майна: визнано право власності за ОСОБА_1 на Ѕ частину кв. АДРЕСА_1 та на Ѕ частину кв. АДРЕСА_2 , виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «Daihatsu» модель «Terios», 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 . Визнано право власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину кв. АДРЕСА_1 та на Ѕ частину кв. АДРЕСА_2 , виділено у його власність автомобіль марки «Lexus», модель «GX 470», номер шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Задовольняючи частково позовні вимоги по первісному і зустрічному позовам, суд першої інстанції виходив з того, що в період шлюбу сторонами по справі було придбано кв. АДРЕСА_7 , земельні ділянки по АДРЕСА_6 площею 0,1528 га та в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області площею 0,6991 га, а також два автомобілі. Одночасно суд дійшов висновку щодо поділу лише двох об`єктів нерухомого майна - кв. АДРЕСА_8 та двох автомобілів.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам.

Визначаючи варіант поділу майна, суд першої інстанції посилався на положення стст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст. 183, 355, 368, 372 ЦК України та зазначив, що сторони не вчиняли дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачені ст. 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути поділені відповідно до їх часток та провів їх поділ шляхом визнання права власності за кожним із них в ідеальних частках.

При цьому суд першої інстанції не зазначив, яке саме майно входить до переліку спільного сумісного майна подружжя, яке було набуте в період шлюбу за спільні кошти подружжя та не мотивував, чому провів поділ тільки двох квартир та двох автомобілів. Суд першої інстанції взяв до уваги Висновок експертів від 15.11.2019 №5321/29543/29544/19-34/30878/30885/19-34, однак не зазначив, яку саме обставину по справі підтверджує вказаний висновок.

Також суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин, на які посилались сторони в обґрунтування своїх вимог та заперечень і не мотивував свій висновок щодо відмови в задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 .

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи заявлені первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції не визначився з переліком майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, не зробив висновку щодо його вартості, про що сторони надавали докази, та не вказав перелік майна, яке підлягає поділу з урахуванням рівності часток кожного з подружжя.

Як видно з матеріалів справи, сторони по справі заявляли вимоги про поділ наступного майна:

- кв. АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 відповідно до Свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 , виданого Українською міською радою Обухівського району Київської обл. 15.12.2008;

- кв. АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу від 17.03.2000, зареєстрованому на Київській універсальній біржі за №Н-302/00;

- кв. АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 07.05.2007 на підставі наказу Гловного управління житлового забезпечення від 03.05.2007 за реєстровим №762-С/КІ;

- земельна ділянка по АДРЕСА_6 площею 0,1528 га, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю ІІ-КВ №027918, виданого 09.06.1999;

- земельна ділянка в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області площею 0,6991 га, яка належала ОСОБА_1 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, виданого 30.01.1998 ;

- автомобіль марки «Lexus», модель «GX 470», номер шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ;

- автомобіль марки «Daihatsu» модель «Terios», 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 .

В ч. 1 статті 71 СК України закріплено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено в ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами ч. 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із ч.. 2 і 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В даному випадку до переліку спільного сумісного майна подружжя не підлягають включенню земельна ділянка площею 0,120 га з кадастровим номером: :02:010:0102, розташована в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської обл., яка була набута у власність ОСОБА_1 на підставі рішення Петрівської сільської ради від 30.01.1998 №14/1 і зареєстроване в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №403. Вказана земельна ділянка була продана ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу, укладеним 22.06.2010 за письмовою згодою ОСОБА_2

Земельна ділянка по АДРЕСА_6 площею 0,1528 га з кадастровим номером 1:01:017:0008 була набута ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Білогородської сільської ради народних депутатів №93 від 23.12.1998.

Таким чином, даних про належність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:007:0009 на час розірвання шлюбу немає, а належна ОСОБА_2 земельна ділянка є його особистим майном і включенню до переліку спільного сумісного майна не підлягає.

Сторони по справі не заперечують, що автомобілі марки «Lexus», модель «GX 470», номер шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 та 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 були придбані в період шлюбу за спільні кошти подружжя, перебували у власності подружжя на час розірвання шлюбу та підлягають поділу. Сторони не заперечували проти поділу автомобілів шляхом виділу у власність ОСОБА_1 автомобіля марки «Daihatsu» модель «Terios», а ОСОБА_2 - автомобіля марки «Lexus», модель «GX 470». Доводи апелянта щодо різниці у вартості вказаних автомобілів є необґрунтованими, оскільки сторони не подавали доказів щодо їх вартості.

Квартира АДРЕСА_9 була придбана ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 17.03.2000 між нею та СП Українсько-Австралійським підприємством у формі ТОВ «Пікінвест ЛТД» (а/с 99 т. 1).

Вартість квартири визначена в Звіті №10/2016, виготовленому на замовлення ОСОБА_2 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_11 в сумі 1 786 132 грн., що становило станом на 23.05.2016 еквівалент 70 874 дол. США (а/с 11 т. 2).

Згідно Звіту №09/16-М20, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс» на замовлення ОСОБА_1 , про оцінку ринкової вартості жилої кв. АДРЕСА_1 станом на 19.09.2016 вартість становить 18 192 292 грн., що є еквівалентом 702 377,98 дол. США (а/с 124 т. 2).

ОСОБА_2 не погоджувався з вказаним розміром вартості цієї квартири та надав до матеріалів справи Звіт №27/2016 про визначення ринкової вартості кв. АДРЕСА_1 , виготовлений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_11 , в сумі 10 208 570 грн., що станом на 16.11.2016 є еквівалентом 391 833 дол. США (а/с 19-105 т. 3).

Кв. АДРЕСА_5 загальною площею 56,9 кв. м. жилою площею 29 кв.м належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 07.05.2007 на підставі наказу ГУЖЗ від 03.05.2007 за реєстровим №762-С/КІ. Вартість вказаної квартири була визначена в Звіті №11/2016, виготовленому суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_11 в сумі 2 109 946 грн., що становило станом на 23.05.2016 еквівалент 83 723 дол. США (а/с 54-91 т. 2).

Відповідно до Договору купівлі-продажу, укладеного 05.08.2016 та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. (реєстровий номер 945), ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_6 купила вказану квартиру за ціною 2 555 776 грн., що є еквівалентом 103 017 дол. США. В п. 4.3 Договору зазначено, що продавець діє за згодою ОСОБА_1 відповідно до її заяви від 08.10.2015 (а/с 108 т. 3).

Заявляючи в зустрічному позові (поданий до суду в квітні 2017 року) про те, що кв. АДРЕСА_1 є його особистим майном, ОСОБА_2 вказував, що для придбання вказаної квартири він 18.07.2007 уклав з ОСОБА_7 договір позики на суму 600 000 дол. США, що було еквівалентно 3 030 000 грн. з кінцевою датою повернення боргу 18.07.2014 і який до цього часу не повернуто (а/с 10-11 т. 3).

При цьому, в жовтні 2017 року до суду надійшла заява від імені ОСОБА_3 , в якій він просив залучити його до участі в справі в якості третьої особи та повідомив, що 05.09.2016 між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, за умовами якого він передав в позику ОСОБА_2 кошти в сумі 3 994 950 грн., що було еквівалентно 150 000 дол. США на строк до 04.03.2017 зі сплатою 3% щомісячно за користування позикою (а/с 128 т. 1). Того ж дня на забезпечення виконання основного зобов`язання між тими ж сторонами було укладено Договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку належну йому кв. АДРЕСА_1 (а/с 88-90 т. 1). Оскільки до Договору позики 15.12.2016 було внесено зміни щодо суми коштів та збільшено її до 5 592 930 грн., що є еквівалентом 210 000 дол. США, того ж дня було укладено Договір №1 про внесення змін до договору іпотеки щодо розміру позики, яка забезпечена іпотекою.

Укладаючи договір іпотеки ОСОБА_2 надав дублікат Свідоцтва про право власності на бланку серії НОМЕР_8 , виданого Українською міською радою 20.07.2016. Право власності за ОСОБА_2 на вказану квартиру було зареєстровано з 15.12.2008 за реєстраційним номером:25260875 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зробленим 05.09.2016.

При укладенні договору позики 05.09.2016 ОСОБА_2 подав приватному нотаріусу КМНО Іванченко О.Л. заяву, відповідно до якої він на час набуття права власності на вказану квартиру не перебував у зареєстрованому шлюбі, ні з ким не проживав, та не вів спільне господарство, тому квартира є його особистою власністю, не є спільною сумісною власністю і осіб, які б могли порушити питання про визнання за ними права власності на зазначену квартиру (її частину), відповідно до ст. 62, 74 та 97 СК України немає (а/с 108 т. 1).

Відповідно до чч. 1 та 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена, що передбачається в ст. 65 СК України.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (ст. 68 СК України).

В ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса КМНО Іванченко О.Л., третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської обл. від 12 грудня 2017 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року було скасовано рішення суду першої та апеляційної інстанції та задоволено позов - визнано недійсним Договір іпотеки від 05.09.2016, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Іванченко О.О. та зареєстрований у реєстрі 05.09.2016 за №1157, зобов`язано приватного нотаріуса КМНО Іванченко О.О. виключити записи про обтяження, внесені 05.09.2016, з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №№ 16243266, 16239951. У вказаній постанові зроблено висновок, що спірна квартира АДРЕСА_1 набута відповідачем за час шлюбу з позивачкою. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_2 підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Спір про поділ майна, заявлений ОСОБА_1 , не вирішено.

Тому всі доводи, на які посилався ОСОБА_2 на підтвердження того, що вказана квартира є його особистим майном, є необґрунтованими. Вимог про поділ цієї квартирі в натурі або припинення її прав власності зі стягненням компенсації за частку, ОСОБА_1 не заявляла, а тому квартира має бути поділена по Ѕ частині.

Посилання ОСОБА_2 на те, що 05.08.2016 при укладенні з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_5 він діяв за згодою ОСОБА_1 відповідно до її заяви від 08.10.2015 є безпідставними. В заяві від 08.10.2015 ОСОБА_1 , підпис якої був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д., висловила свою згоду ОСОБА_2 на укладання та підписання в якості позичальника за ціною та на умовах на його розсуд Договору позики грошей, та на укладання, підписання та нотаріальне посвідчення в якості іпотекодавця, за ціною та на умовах на його розсуд Договору, іпотеки, Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, додаткових договорів, договорів про внесення змін та доповнень до вищевказаних договорів, договорів про розірвання вищевказаних договорів щодо кв. АДРЕСА_5 , що є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на яку набуто її чоловіком за час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти (а/с 106 т. 3).

Така згода була надана йому від ОСОБА_1 ще в період шлюбу, тоді як договір він уклав після розірвання шлюбу та після того, як було відкрито провадження по даній справі. В зустрічній позовній заяві, яку було подано до суду в квітні 2017 року, ОСОБА_2 включив вказану квартиру до переліку спільного сумісного майна, однак не вказав про її продаж і до матеріалів справи не надав доказів про те, що Ѕ частину коштів, отриманих від продажу квартири, він передав ОСОБА_1 , а зазначив лише, що кошти були перераховані на його рахунок в ПАТ КБ «Інвестбанк» 05.08.2016.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 не заявляла вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири та не просила стягнути з ОСОБА_2 компенсацію за належну їй частку в спільному майні подружжя, слід врахувати Ѕ частину коштів, отриманих від її продажу, що становить 1 277 888 грн. до вартості майна, яке виділяється у власність ОСОБА_2 . Зазначена сума є більшою від вартості частки ОСОБА_2 в кв. АДРЕСА_2 , що становить 893 066 грн.

За таких обставин, доцільним є варіант поділу майна, за яким у власність ОСОБА_1 виділяється вся кв. АДРЕСА_2 , Ѕ частина кв. АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Daihatsu» модель «Terios», а у власність ОСОБА_2 - Ѕ частина вказаної квартири та автомобіль марки «Lexus», модель «GX 470».

Судові витрати колегія суддів розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та визначає суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шляхом взаємозаліку з урахуванням сплаченого ними судового збору при розгляді справи в суді першої інстанції та з урахуванням задоволення апеляційної скарги, в розмірі 9 118 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

вирішив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_2 , Ѕ частину кв. АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Daihatsu» модель «Terios», 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ частину кв. АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Lexus», модель «GX 470», номер шасі НОМЕР_1 , 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Захід забезпечення позову у вигляді арешту на кв. АДРЕСА_1 , вжитий відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської обл.. від 27 січня 2019 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 9 118 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 31 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді