Провадження № 6/638/79/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м.Харків

Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Цвіри Д.М.,

за участю секретаря Панікарук В.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши подання Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

встановив:

Приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Семендяєв О.С. звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобов`язань за зведеним виконавчим провадженням № 55019748 по примусовому виконанню трьох виконавчих листів у справі № 638/11639/16-ц, виданих 16.03.2017 року Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 386317,42 грн,; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат по сплаті судового збору в розмірі 8385,68 грн.; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Семендяєв О.С. в судовому засіданні подання підтримав, просив задовольнити.

Суд, дослідивши подання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», статтею 6 якого встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань.

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З урахуванням положень вищенаведених нормативних актів, право громадянина України на виїзд за межі України може бути обмежене за поданням державного виконавця у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Дослідженням доказів, які надані суду державним виконавцем, встановлено наступне.

На примусовому виконанні Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. знаходиться зведене виконавче провадження №55019748 по примусовому виконанню трьох виконавчих листів у справі № 638/11639/16-ц, виданих 16.03.2017 року Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 386317,42 грн,; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат по сплаті судового збору в розмірі 8385,68 грн.; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Постановою Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. від 27.10.2017 було відкрито зазначене виконавче провадження

Боржнику направлялася постанова про відкриття виконавчого провадження, однак вона не було отримана та лист повернувся за закінченням терміну зберігання.

Постановою Приватного виконавця від 19.03.2019 в рамках виконавчого провадження №55019748 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в банківських установах та належать ОСОБА_2 .

На підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.12.2019 було оголошено розшук боржника ОСОБА_2 ..

До теперішнього часу рішення суду про стягнення заборгованості не виконано.

Оскільки тимчасове обмеження права виїзду може застосовуватися за поданням приватного виконавця у разі ухилення боржника від виконання рішення, суд вважає, що державним виконавцем повинні бути надані суду докази, які свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання обов`язків по виплаті боргу за судовим рішенням.

Разом з тим в поданні відсутні докази, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судом, тобто не надано належних і допустимих доказів, що боржник належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження та йому роз`яснені права і обов`язки, що боржник ухилився від виконання зобов`язання. Крім того, матеріали подання не містять даних про вжиття державним виконавцем інших заходів примусового стягнення, що вказувало б на здійснення виконавцем всіх можливих та необхідних дій з метою виконання рішення.

З урахуванням того, що законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, суд не вбачає підстав для тимчасового обмеження боржника у його конституційному праві на виїзд за межі України.

Крім того, приватним виконавцем до подання було долучено Відповідь Першого заступника начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.11.2017 щодо перетинання кордону України боржником ОСОБА_2 , відповідно до якого боржник востаннє перетнула кордон, покинувши межі України 26.10.2017, тобто до відкриття виконавчого провадження, та повернулася до України 03.11.2017.

На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 313 Цивільного кодексу України, п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 260, 441 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні подання Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Д.М.Цвіра