ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7804/20 Справа № 203/2404/20 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування квартири з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування квартири з чужого незаконного володіння.

Разом із позовом позивач надав суду заяву про забезпечення позову, та просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною проведення будь-яких реєстраційних дій щодо неї.

Вказана заява мотивована тим, що ОСОБА_3 був власником цієї квартири та зараз фактично в ній проживає, на підставі виконавчого напису нотаріуса, який оскаржується в судовому порядку, було здійснено примусову реалізацію квартири на електронних торгах, і вона була придбана ОСОБА_1 , за яким було зареєстровано право власності на неї. ОСОБА_3 заявлено позовні вимоги про витребування цієї квартири, тому у разі невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , може здійснити її подальше відчуження, що зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року заяву ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 , заборонивши розпоряджатись нею та будь-яким способом відчужувати її; Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вказав, що накладення арешту позбавляє відповідача лише можливості здійснити відчуження спірного майна, тому інтереси забезпечення можливості виконання судового рішення, у разі його ухвалення на користь позивача, переважають негативні наслідки для відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив вказану ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заява про забезпечення позову взагалі не має обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову, а містить лише посилання щодо існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості наведених у ній доводів, оскільки накладення арешту позбавляє відповідача лише можливості здійснити відчуження спірного майна, тому інтереси забезпечення можливості виконання судового рішення, у разі його ухвалення на користь позивача, переважають негативні наслідки для відповідача.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Колегією суддів встановлено, що предметом даного спору є витребування спірної квартири з незаконного володіння ОСОБА_1 ..

Враховуючи, що між сторонами виник спір з приводу вказаного нерухомого майна, колегія суддів вважає, що суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 в частині заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, колегія суддів вважає, що обрані заходи забезпечення позову не обмежать права відповідача на користування та володіння вказаним нерухомим майном.

Однак, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції в частині накладення арешту на вказану квартиру, так як арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

А тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони розпоряджатись нею та будь-яким способом відчужувати її.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , заборони розпоряджатись нею та будь-яким способом відчужувати її, як така, що суперечить нормам процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року скасувати в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 , заборони розпоряджатись нею та будь-яким способом відчужувати її.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони розпоряджатись нею та будь-яким способом відчужувати її відмовити.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко