Дата документу 01.09.2020 Справа № 331/3943/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2183/20 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.В.
Є.У.№ 331/3943/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,

із апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики. В обґрунтування позову зазначав, що 28.02.2019 і 28.03.2019 сторони уклали два договори позики, за якими ОСОБА_2 отримала від нього у борг грошові кошти готівкою у сумі 36 720,00 грн., що еквівалентно 1 350 доларів США, та 52 650 грн., що становить еквівалент 1 950 доларів США, зі строком повернення до 28.08.2019. За умовами договорів при неповерненні суми позики своєчасно позикодавець вправі вимагати повернення йому частини позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 7% неустойки від простроченої суми за кожен день прострочення. Посилаючись на те, що позичальник свої зобов`язання не виконала, у передбачені договорами строки борг не повернула, просив суд на підставі ст.ст. 1046-1050, 625 ЦК України стягнути з неї заборгованість за договором позики від 28.02.2019 у сумі 76 181, 76 грн., із яких 36 720 грн. сума основного боргу, 413, 47 грн. 3% річних за період з 29.03.2019 по 28.08.2019, 39 000 грн. неустойки за період з 29.03.2019 по 28.08.2019, за договором позики від 28.03.2019 борг у сумі 107 177, 94 грн., із яких 52 650 грн. сума основного боргу, 458, 70 грн. 3% річних за період з 29.04.2019 по 28.08.2019 , 54 000 грн. сума неустойки за період з 29.04.2019 по 28.08.2019.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.02.2019 у сумі 76 181,76 грн., що складається з: 36 720,00 грн. суми основного боргу; 413,47 грн. суми трьох відсотків річних; 39 000,00 грн. суми неустойки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.03.2019 у сумі 107 177,94 грн., що складається з: 52 650,00 грн. суми основного боргу; 458,70 грн. суми трьох відсотків річних; 54 000,00 грн. суми неустойки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду зібраним у справі доказам. Зазначає, що через тяжку хворобу близької родички її співмешканця в родині склалося скрутне матеріальне становище, потрібні були гроші на лікування. 30.10.2018 за нотаріально посвідченим договором позики, укладеним з ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , вона взяла в борг 4 200 доларів США, а потім 08.01.2019 ще 3 800 доларів. Фактично за обома договорами ОСОБА_3 передав їй тільки 5 300 доларів, а решту обіцяв віддати пізніше. 28.02.2018 і 28.03.2019 вона зустрічалася з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та підписала договори, за якими, як вона вважала, ОСОБА_3 зобов`язався повернути належні їй кошти, проте ніяких грошей вона так і не отримала. Позивач і ОСОБА_3 ввели її в оману і ошукали, з приводу чого вона має намір звернутися до правоохоронних органів. Під час судового розгляду вона потребувала правової допомоги, але не мала можливості скористатися нею. В судові засідання ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_1 жодного разу не з`являлися, хоча їм добре відомі всі обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Богословський В.А. зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. В суді першої інстанції відповідач визнала позов, не оспорювала факт отримання грошових коштів. Обидва договори позики підписанні ОСОБА_2 власноручно, на обох договорах остання написала, що отримала кошти в повному обсязі та не має претензій до позикодавця. Суд першої інстанції відкладав справу розглядом і пропонував відповідачці укласти з адвокатом договір про надання правової допомоги і для надання письмового відзиву на позов, проте ОСОБА_2 своїм правом не скористалася. Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що вона була ошукана позивачем, а договори були підписані внаслідок введення її в оману, є неспроможними, належними і допустимими доказами не підтверджені.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні з таких підстав.

Судом встановлено, 28.02.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність позичальника, а позичальник отримала від позикодавця грошові кошти готівкою в сумі 36 720,00 грн., що еквівалентно 1350 доларів США зі строком виплати до 28.08.2019 року (а.с. 5).

Пунктом 1.1 договору сторони визначили, що повернення позики буде здійснюватися не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з 28.03.2019, у розмірі, не менше ніж 1 620 грн., що еквівалентно 60 доларам США. Останній розрахунок здійснюється позичальником не пізніше 28.08.2019.

Відповідно до п. 1.2 Договору, сума позики, зазначена в п. 1.1 цього договору, одержана позичальником при підписанні цього договору, про що він свідчить своїм підписом на тексті цього договору.

Згідно з п. 4 Договору, при неповерненні суми позики своєчасно або при порушенні термінів сплати щомісячних платежів позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати семи відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочення.

28.03.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність позичальника, а позичальник отримала від позикодавця грошові кошти готівкою в сумі 52 650,00 грн., що еквівалентно 1950 доларів США зі строком виплати до 28.08.2019 (а.с.6).

Пунктом 1.1 договору сторони встановили, що розрахунок буде здійснюватися не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з 28.04.2019, у розмірі не менше ніж 2 430 грн., що еквівалентно 90 доларів США. Останній розрахунок здійснюється позичальником не пізніше 28.08.2019.

Відповідно до п. 1.2 Договору, сума позики, зазначена в п. 1.1 цього договору, одержана позичальником при підписанні цього договору, про що він свідчить своїм підписом на тексті цього договору.

Згідно з п. п. «б» п. 2 Договору, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 28.08. 2019 року.

Згідно з п. 4 Договору, при неповерненні суми позики своєчасно або при порушенні термінів сплати щомісячних платежів, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати семи відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено судом першої інстанції, і це не заперечувалося ОСОБА_2 під час слухання справи у відкритому судовому засіданні, у визначений договорами строк позику вона не повернула.

Зважаючи на те, що у передбачений договорами строк суму позики позичальник не повернула, суд першої інстанції у відповідності до ст.ст.1049,1050 ЦК України обґрунтовано стягнув з неї на користь позикодавця всю суму боргу за договором від 28.02.2019 у розмірі 36 720 грн., за договором від 28.03.2019 у розмірі 52 650 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, є неспроможними.

Укладання сторонами у жовтні 2018 року нотаріально посвідченого договору позики на суму 115 056 грн. і договору іпотеки на забезпечення боргових зобов`язань позичальника, внесення до договору позики змін 08 січня 2019 року і збільшення суми позики до 219 592 грн., не є достатньою підставою для висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи.

Предметом судового спору у цій справі було неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договорами позики, укладеними 28.02 і 28.03 2019. Інші нотаріально посвідчені правочини не були предметом судового розгляду, обставини, за яких укладалися нотаріальні договори судом не досліджувалися, оскільки вони не мають відношення до предмету спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично кошти за договорами позики від 28.02.2019 і 28.03.2019 ОСОБА_2 не отримувала і була ошукана ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , є неспроможними.

І в договорі від 28.02.2019, і в договорі від 28.03.2019 ОСОБА_2 власноручно написала, що отримала суму позики в повному обсязі, претензій до позикодавця не має (а.с.5-6).

В порядку, передбаченому ст.1051 ЦК України, договори позики ОСОБА_2 не оспорювала, доказів їх безгрошовості суду першої інстанції не надавала. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ввели її в оману, ошукали і що з приводу їх неправомірних дій вона має намір звернутися до правоохоронних органів, не ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 позов визнала у повному обсязі, не заперечували проти його задоволення, про що надала суду відповідну заяву (а.с.38). Вказані обставини були підтверджені нею і в засіданні суду першої інстанції, що підтверджується звукозаписом судового засідання.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права відповідача на правову допомогу є також безпідставними. В проваджені суду справа перебувала з вересня 2019 року. У судовому засіданні, яке відбувалося 27.11.2019, відповідачеві були роз`яснені її процесуальні права, у тому числі і право на правову допомогу. Слухання справи було відкладено, відповідачці була надана можливість укласти договір про надання правової допомоги з фахівцем у галузі права, проте таким своїм правом вона не скористалася.

У судовому засіданні 03.03.2020 сторонам повторно роз`яснені процесуальні права, відповідачка ніяких клопотань не заявляла, визнала позов, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Та обставина, що позивач ОСОБА_1 приймав участь у судовому засіданні через свого представника не є підставою для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи.

За вказаних обставин в зазначеній частині оскаржуване рішення ґрунтується на зібраних у справі доказах і вимогах закону.

Проте, визначаючи розмір 3% річних і суму неустойки, суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального і процесуального права, не врахував умови договорів позики, неправильно визначив загальний строк порушення грошового зобов`язання, а відтак неправильно визначив і розмір сум до стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вимог ст. ст.625,1050 ЦК України в разі допущення позичальником прострочення виконання грошових зобов`язань перед позикодавцем, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу та три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 1.1 договору позики від 28.02.2019 сторони визначили, що повернення позики буде здійснюватися не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з 28.03.2019, у розмірі, не менше ніж 1 620 грн., що еквівалентно 60 доларам США. Останній розрахунок здійснюється позичальником не пізніше 28.08.2019 (а.с.5).

Згідно з п. 4 Договору, при неповерненні суми позики своєчасно або при порушенні термінів сплати щомісячних платежів, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати семи відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочення.

Визначаючи загальний строк порушення грошового зобов`язання за договором від 28.02.2019 тривалістю у 153 дні, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок з повернення всієї суми позики виник у позичальника з 29.03.2019 і на всю суму заборгованості, а не на щомісячний платіж нарахував 3% річних, що становить 461, 76 грн. і 7% неустойки 393 271,20 грн., зменшивши розмір неустойки до 39 000 грн.

Проте за умовами договору від 28.02.2019 повернення позики у загальному розмірі 36 720 грн. мало відбуватися щомісячними платежами до 28 числі кожного місяця, починаючи з 28.03.2019 і до 28.08.2019, у сумі не менше, ніж 1 620 грн. Отже, за щомісячними платежами, розрахованими у відповідності з п.1.1 і п.4 договору позики від 28.02.2019, 3% річних і 7% пені за кожний день порушення грошового зобов`язання повинні бути розраховані у такий спосіб:

за період з 29.03.2019 по 28.08.2019 загальна кількість днів прострочення виконання щомісячного зобов`язання становить 153 дні, розмір простроченого платежу складає 1620 грн., 3% річних від суми простроченого щомісячного платежу становить відповідно 23, 37 грн. ( 1620 грн. х 3%: 365 днів х 153 дні), 7% пені за кожний день порушення грошового зобов`язання від суми щомісячного платежу 17 350, 2 грн. (1 620 грн. х 7% х 153 дні);

за період з 29.04.2019 по 28.08.2019 загальна кількість днів прострочення щомісячного платежу становить 122 дні, розмір простроченого щомісячного платежу 1 620 грн., 3% річних від суми щомісячного платежу становить 16,24 грн., 7% пені за кожен день порушення грошового зобов`язання становить відповідно 13 834, 80 грн.;

за період з 29.05.2019 по 28.08.2019 загальна кількість днів прострочення становить 92 дні, 3% річних 12, 25 грн., 7% пені 10 432, 80 грн.;

за період з 29.06.2019 по 28.08.2019 загальна кількість днів прострочення становить 62 дні, 3% річних 8, 26 грн., 7% пені 7 030, 80 грн.;

за період з 29.07.2019 по 28.08.2019 період прострочення 31 день, 3% річних 4, 13 грн., 7% пені 3 515, 40 грн.

Визначені у такий спосіб 3% річних за кожний місяць порушення грошового зобов`язання і 7% неустойки додаються між собою. Загальна сума 3% річних за договором від 28.02.2019 становить 61,24 грн., загальний розмір неустойки 52 164 грн.

Визначаючи загальний строк порушення грошового зобов`язання за договором від 28.03.2019 тривалістю у 122 дні, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок з повернення всієї суми позики виник у позичальника з 29.04.2019 і на всю суму заборгованості за вказаний період часу нарахував 3% річних, що становить 527,94 грн. і 7% неустойки 449 631 грн., зменшивши розмір неустойки до 54 000 грн.

Проте, за умовами договору позики від 28.03.2019 у п.1.1 сторони встановили, що повернення позики у розмірі 52 650 грн. буде здійснюватися щомісячними платежами не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з 28.04.2019, у розмірі не менше ніж 2 430 грн., що еквівалентно 90 доларів США. Останній розрахунок здійснюється позичальником не пізніше 28.08.2019 (а.с.6).

Згідно з п. 4 Договору, при неповерненні суми позики своєчасно або при порушенні термінів сплати щомісячних платежів, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати семи відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочення.

Отже, за щомісячними платежами, розрахованими у відповідності з п.1.1 і п.4 договору позики від 28.03.2019, 3% річних і 7% пені за кожний день порушення грошового зобов`язання повинні бути розраховані у такий спосіб:

за період з 29.04.2019 по 28.08.2019 загальна кількість днів прострочення щомісячного платежу становить 122 дні, розмір простроченого щомісячного платежу 2 430 грн., 3% річних від суми щомісячного платежу становить 24,37 грн., 7% пені за кожен день порушення грошового зобов`язання становить відповідно 20 752,20 грн.;

за період з 29.05.2019 по 28.08.2019 загальна кількість днів прострочення становить 92 дні, 3% річних 18,38 грн., 7% пені 15 649,20 грн.;

за період з 29.06.2019 по 28.08.2019 загальна кількість днів прострочення становить 62 дні, 3% річних 12,38 грн., 7% пені 10 546,20 грн.;

за період з 29.07.2019 по 28.08.2019 період прострочення 31 день, 3% річних 6,19 грн., 7% пені 3 273,10 грн.

Визначені у такий спосіб 3% річних за кожний місяць порушення грошового зобов`язання і 7% неустойки додаються між собою. Загальна сума 3% річних за договором від 28.03.2019 становить 44,32 грн., загальний розмір неустойки 52 220 грн.

На думку колегії суддів апеляційного суду, передбачений умовами договорів розмір неустойки, який перевищує суму основного боргу за договором від 28.02.2019 і суму щомісячних платежів за договором від 28.03.2019, фактично спрямований на покарання боржника, а не на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

За обставинами справи ОСОБА_2 є особою похилого віку, 1947 року народження, джерелом її доходів є пенсія за віком. Належна боржнику двокімнатна квартира з 30.10.2018 передана в іпотеку ОСОБА_1 за договором позики від 30.10.2018 (а.с.56,60-69).

Визначена умовами договорів позики неустойка у вигляді 7% від суми основного боргу за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання носить не компенсаторний, а каральний для боржника характер.

З урахуванням фактичних обставин справи у відповідності до положень ч.3 ст.551 ЦК України суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки за договором від 28.02.2019 до 10 000 грн., за договором від 28.03.2019 до 15 000 грн.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає зміні: за договором позики від 28.02.2019 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 46 781, 24 грн., із яких: 36 720 грн. сума основного боргу, 61,24 грн. сума 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання, 10 000 грн. неустойки ; за договором позики від 28.03.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 67 694, 32 грн., із яких 52 650 грн. сума основного боргу, 44, 32 грн. 3% річних, 15 000 грн. неустойки.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги на підставі ст.141 ч. 13 ЦПК України понесені сторонами судові витрати підлягають перерозподілу.

Позивачем ОСОБА_1 при пред`явлені позову до суду було сплачено 1 840, 20 грн. (а.с.1). Відповідачкою ОСОБА_2 про подачі апеляційної скарги сплачено 2760, 27 грн. судового збору (а.с.81).

Зважаючи на часткове задоволення позову ОСОБА_2 має компенсувати позивачеві частку понесених ним судових витрат пропорційно до частки задоволених позовних вимог, що становить 1 144,76 грн. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 має частково компенсувати ОСОБА_2 понесені нею судові витрати пропорційно частці від задоволених вимог апеляцій, що становить 1036, 97 грн. На підставі ч.10 ст.141 ЦПК України ОСОБА_2 повинна компенсувати ОСОБА_1 різницю у вищевказаних судових витратах, що становить 107, 79 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2020 року у цій справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 28 лютого 2019 року у загальному розмірі 46 781, 24 грн. (сорок шість тисяч сімсот вісімдесят одну гривню 24 коп.), із яких: 36 720 грн. сума основного боргу, 61,24 грн. сума 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання, 10 000 грн. неустойки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 28 березня 2019 року у загальному розмірі 67 694, 32 грн. (шістдесят сім тисяч шістсот дев`яносто чотири гривні 32 коп.), із яких 52 650 грн. сума основного боргу, 44, 32 грн. 3% річних, 15 000 грн. неустойки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) компенсацію судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 107, 79 грн. (сто сім гривень 79 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська