Справа № 802/3826/14-а
УХВАЛА

02 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Славич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці подання старшого державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бараболі Н.А. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань,-

в с т а н о в и в:

Старший державний виконавець Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бараболя Н.А. 27.07.2020 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 . Дане подання мотивоване тим, що на виконанні відділу знаходиться виконавче провадження №54102440 з примусового виконання виконавчого документа, за якими відкрито виконавчі провадження про зобов`язання ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську будівлю на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Заявник повідомив, що рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не подано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено. На запит до Державної прикордонної служби України, виконавцем отримано відповідь, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово перетинала державний кордон України. У зв`язку із викладеним, просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ..

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.07.2020 подання передано на розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020 справу передано на розгляд судді Шевчук Л.П.

У судове засідання старший державний виконавець Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бараболя Н.А. не з`явилася. Представником Вінницького РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Невмержицькою Я.А., яка діє на підставі довіреності від 02.09.2020, подано заяву, в якій просила суд розглянути подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без участі представника Державної виконавчої служби, поданя підтримує і просить його задоволити. Також до заяви додала матеріали виконавчого провадження №54102440.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали подання, виконавчого провадження №54102440, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що на виконанні у Вінницькому районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавче провадження №54102440 з примусового виконання виконавчого документа, за якими відкрито виконавчі провадження про зобов`язання ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську будівлю на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця від 29.06.2017 відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 12.10.2017 зупинено вчинення виконавчих дій до розгляду справи по суті Вищим адміністративним судом України.

Постановою державного виконавця від 16.06.2020 поновлено вчинення виконавчих дій та 16.06.2020 державним виконавцем боржнику ОСОБА_1 направлено вимогу про виконання рішення суду, яке слід виконати до 30.06.2020.

23.06.2020 представником боржника ОСОБА_1 адвокатом Путіліним Є.В. державному виконавцю подано заяву, в якій зазначається, що боржник постійно проживає та працює у Італійській Республіці, а тому виконати рішення у найближчий час є ускладненим. До того ж, на території України з 12.03.2020 по 31.07.2020 запроваджено карантин, що також ускладнює виконання рішення суду.

26.06.2020 державним виконавцем направлено запити до Вінницького міського суду та Вінницького районного суду з метою отримання інформації чи постановлялися ухвали про обмеження ОСОБА_1 виїзду за межі України.

02.07.2020 актом державного виконавця при виїзді на місце встановлено, що рішення суду не виконано. Боржник ОСОБА_1 повідомила, що 01.07.2020 повернулася до України та перебуває на самоізоляції, а тому виконати рішення не має можливості.

Постановою державного виконавця від 06.07.2020 відкладено проведення виконавчих дій до 17.07.2020.

Актом державного виконавця від 20.07.2020 під час виїзду на місце встановлено, що рішення суду не виконано боржником.

Постановою державного виконавця від 21.07.2020 на боржника ОСОБА_1 за невиконання рішення суду накладено штраф у розмірі 1700 грн.

21.07.2020 державним виконавцем направлено вимогу боржнику ОСОБА_1 виконати рішення суду у строк до 03.08.2020.

Згідно інформації ІС ДП «НАІС» боржник ОСОБА_1 протягом 2018-2020 перетинала державний кордон України в напрямку виїзду та в`їзду.

05.08.2020 боржник ОСОБА_1 подала до ДВС заяву, в якій повідомляє, що нею оскаржено в судовому порядку постанову державного виконавця про накладення штрафу. Також зазначає, що виконати рішення суду не має можливості через фінансові труднощі, наміру ухилятися від виконання рішення суду у неї немає та його виконає.

Дане подання розглядається відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України, частинами 1, 3, 4 якої передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України визначені в Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», в редакції чинній на момент звернення із поданням до суду та на момент розгляду подання, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Разом з тим, застосування заявлених обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

Виходячи з аналізу вказаних норм, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто, законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

В інформаційному листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» судам роз`яснено, що «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження» позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, на які посилається суб`єкт подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Саме на державного виконавця покладається обов`язок доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv.Bulgaria»від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника в праві виїзду за межі України виникає в державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

Однак, в матеріалах справи та виконавчого провадження відсутні докази, які б підтвердили факт свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання добровільно в термін, встановлений державним виконавцем, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов`язків. Крім того, суд звертає увагу, що матеріали подання та матеріали виконавчого провадження не містять доказів, щодо здійснення державним виконавцем усіх передбачених та можливих заходів, пов`язаних з виконанням.

Тому, за поданої сукупності доказів та за відсутності належних доказів щодо умисного ухилення боржника від виконання обов`язків покладених рішенням суду, не вбачається достатніх підстав для прийняття рішення про тимчасове обмеження в правах, передбачених ст. 33 Конституції України, боржника.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 260, 441 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бараболі Н.А. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.П. Шевчук