10.08.2020 Єдиний унікальний номер 205/7783/19
Номер провадження 2/205/767/20
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/7783/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, -
ОСОБА_1 10 вересня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. Позивач просить усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 зі сторони ОСОБА_2 ; вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні спірною квартирою та надати один екземпляр ключів від усіх замків на вхідних дверях.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровську від 11 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.
Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася. Про місце, дату та час судового засідання сповіщена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
В ході судового розгляду встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 12 грудня 2016 року(а.с. 7-8, 9).
Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н від 13 січня 199 року, виданим Виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів (а.с. 5).
Фактично квартирою АДРЕСА_1 користується ОСОБА_2 .
Встановлено, що ОСОБА_2 було замінено замки у вхідних дверях квартири АДРЕСА_1 та після заміни замків, ОСОБА_1 ключі не передавалися.
З відповіді Управління національної поліції організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області від 03 березня 2020 року вбачається, що 28 липня 2018 року ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів та зазначав, що не має доступу до належної йому квартири АДРЕСА_1 у зв`язку із заміною замків (а.с. 58-59).
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частиною 4, 5 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.
В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Отже, судом безспірно встановлено, що позивач не має ключів від квартири за адресою: АДРЕСА_1 , доступу до квартири відповідач не надає ОСОБА_1 , чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні ним права власності щодо користування належною йому частиною квартири.
Враховуючи, що відповідач відмовляється надати позивачу ключі від вхідних дверей належної йому частини квартири, суд приходить висновку, що відповідач чинить перешкоди позивачу у вільному володінні та користуванні житловим приміщенням, а власник житла має право на вільний доступ до нього, а реалізація такого права не може ставитись у залежність від волі інших осіб.
З огляду на викладене, суд вважає встановленим факт здійснення позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою, у зв`язку з чим його права, як власника, підлягають захисту шляхом вселення у належну йому частину квартири АДРЕСА_1 .
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 81,141, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення- задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 зі сторони ОСОБА_2 , шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 один екземпляр ключів від замків на вхідних дверях.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г. Остапенко