Номер провадження 2/754/4559/20
Справа №754/3416/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Каліта І.С.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: адвоката Негребецької Ю.Е.,

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачів: адвоката Делягіна О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення аліментів з повнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути з останніх аліменти на його утримання у розмірі 3000,00 грн. Вказана позовна заява мотивована тим, що позивач є інвалідом 3 групи і отримує пенсію в сумі 1638,00 грн., тому перебуває у скрутному матеріальному становищі. Крім того, позивач має ряд супутніх захворювань, у зв`язку з чим постійно приймає ліки, однак не може забезпечити собі лікування через мізерну пенсію. Його дружина ОСОБА_4 також отримує пенсію у розмірі 1638,00 грн. Його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які народилися у нього в шлюбі з ОСОБА_5 добровільно матеріальну допомогу не надають.

Ухвалою судді від 18.03.2020 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Негребецька Ю.Е., позовні вимоги підтримали, просили суд про їх задоволення, в своїх поясненнях посилалися на обставини, що викладені в позовній заяві. Представник позивача вказувала на те, що витрати позивача складають 5000,00 грн. У позивача є діти. Син від першого шлюбу та діти від другого шлюбу. Донька дружини проживає з ними. Витрат по утриманню житла по АДРЕСА_1 не несе, сплачує комунальні послуги на пр. Свободи.

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник - адвокат Делягін О.В. щодо вимог позовної заяви заперечували, надаючи пояснення посилались на те, що обставини викладені в позовній заяві не обґрунтовані та не відповідають дійсності. Підтримали поданий до суду відзив. Представник відповідачів вказував на той факт, що позивачем не надано доказів утримання дітей. Крім того, між позивачем та відповідачами наявний спір щодо спадкування, оскільки мати позивача залишила заповіт на позивача та відповідачів.

Свідок - ОСОБА_4 , яка є дружиною позивача, в судовому засіданні вказувала на те, що позивач з 2016 року має поганий стан здоров`я. На ліки для позивача витрачають 500,00 грн. Літом 2012 року у позивача був інфаркт, пыд час хвороби діти навмисно вели себе таким чином, щоб нашкодити батьку. Житлово-комунальні послуги становлять 2000,00 грн., але зараз існує заборгованість. Наразі здають квартиру бабусі. Мати позивача померла у 2018 році.

Допитана судом у якості свідка - ОСОБА_6 , яка є матір`ю відповідачів суду пояснила, що з 17.10.1995 року позивач два місяці допомагав матерыально, а потім припинив спілкуватися з дітьми, матеріальну допомогу надавала лише мати позивача та спілкувалась з онуками, а позивач самоусунувся від спілкування та утримання дітей. Крім того, позивач не приймав участі у вихованні дітей.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що батьком відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є позивач по справі ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження.

ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності з 03.10.2012 року. Інвалідність встановлена на строк до 01.11.2013 року, що підтверджується, довідкою до акту медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пенсійного посвідчення позивачу призначена пенсія по інвалідності (3 група, загальне захворювання) довічно.

Згідно довідки ГУ ПФУ в м. Києві від 16.03.2020 року вбачається, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві і отримує пенсію за віком. Розмір його пенсії складає 1638,00 грн., дохід за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року склав 9680,00 грн.

На підтвердження витрат на придбання ліків позивачем долучено до матеріалів справи витяг з історії хвороби №2972 та квитанції з аптек.

Відповідач - ОСОБА_3 перебуває на обліку в Деснянському Управлінні праці та соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу при народженні дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 860,00 грн. щомісячно.

Відповідно до довідки Деснянського Управління праці та соціального захисту населення вбачається, що за період з грудня 2019 року по травень 2020 року ОСОБА_3 отримала щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини у розмірі 5160,00 грн.

Відповідно до копії договору найму житлового приміщення від 05.07.2018 року ОСОБА_4 передала у тимчасове користування ОСОБА_8 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Вартість оренди складає 6000,00 грн.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Частиною 1 ст.172 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до 1 ст.202 СК України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондується обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Відповідно до ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, статтею 202 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладання на дітей обов`язку утримувати своїх батьків, а саме: діти є повнолітніми; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я та потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх дітей.

Моментом виникнення обов`язку дітей утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якого обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним.

Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані ст. 202 СК України, можна прийти висновку, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.

Тобто позивач ОСОБА_1 на момент розгляду справи отримує пенсію у розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

При цьому суд враховує, що наявність у позивача доходу у розмірі прожиткового мінімуму не може заперечувати факт потреби в матеріальній допомозі, оскільки позивач є особою з інвалідністю, має хронічні захворювання та потребує постійного лікування. Проте розмір допомоги повинен визначатися з урахуванням не тільки потреб непрацездатної особи, а і можливостей платника.

В межах даної справи позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо потреб у матеріальній допомозі, зокрема, останній отримує пенсію, проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , отримує дохід від здачі в оренду квартири АДРЕСА_2 . Крім цього, останній не надав доказів в підтвердження тих обставин, що немає інших дітей, які можуть надати матеріальну допомогу. З доказів, наданих позивачем, не вбачається чи отримує він, крім пенсії, інші державні пільги, субсидії, чи може приносити дохід належне йому на праві власності майно.

Ураховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що для задоволення позову підстав немає.

Керуючись ст.ст. 202, 205, СК України, ст.ст. 81, 89, 367, 374, 376, 381-384 суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення аліментів з повнолітніх дітей - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 14.08.2020 року.

Суддя: Н.Г. Таран