Єдиний унікальний номер 243/6935/17
Номер провадження 22-ц/804/2700/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року

м. Бахмут

справа № 243/6935/17

провадження № 22-ц/804/2700/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 243/6935/17 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2020 року (суддя Сидоренко І.О.), ухваленого в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 09 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В серпні 2017 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування Позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору Банку своєчасно не надавав, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 червня 2017 року має заборгованість - 60 976,46 грн., яка складається з наступного: 4856,77 грн. - заборгованість за кредитом; 49 504,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3473,03 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 2891,74 грн. - штраф (процентна складова).

Зазначає, що відповідач на даний час продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушення законних прав АТ КБ «ПриватБанк».

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 60 976,46 грн. за кредитним договором № б/н від 13 листопада 2007 року, яка складається з наступного: 4856,77 грн. - заборгованість за кредитом; 49 504,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3473,03 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 2891,74 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 на момент укладання договору і в теперішній час, зареєстрований у м. Слов`янську Донецької області, що підтверджено копією його паспорта громадянина України, а тому на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв`язку з чим Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховані штрафи за період з 14 квітня 2014 року. Крім того Умови та правили надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 квітня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети.

Збільшення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку банком без згоди позичальника. Тому такі дії ПАТ КБ «Приватбанк» є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі. Тому відповідач має сплатити банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом не з розрахунку 43,20% річних, оскільки збільшення процентної ставки в односторонньому порядку банком без згоди позичальника є незаконною, а з розрахунку 36% річних, як було обумовлено сторонами на час укладення кредитного договору. З заробітної плати відповідача ОСОБА_1 при виконанні виконавчих листів, виданих на підставі заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду від 31 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за договором кредиту № б/н від 13 листопада 2007 року, утримано загальну суму заборгованості в розмірі 15900,99 грн. Сума, що утримана з заробітної плати перевищує визначений судом розмір дійсної заборгованості відповідача перед Банком (9996,10 грн., яка складається з наступного: 4856,77 грн. - заборгованість за кредитом; 5139,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом), тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач - АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, крім того наданий розрахунок заборгованості у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, відповідачем зазначені докази не спростовані.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано до суду копію анкети-заяви з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної карти. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети - заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я знайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…».

Відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та просив надання банківських послуг, таким чином відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції.

Відповідно до підписаної анкети-заяви, відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись. Більш того, відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Зазначає, що при розгляді зазначеної справи необхідно врахувати наступні постанови Верховного Суду, а саме: постанова від 21 березня 2018 року у справі № 441/569/17; постанова від 07 березня 2018 року по справі №755/18246/16-ц; постанова від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц.

Зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладання договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певну чином згоду на них. Відповідач підписуючи анкету-заяву користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формо договору та його умовами.

Згідно постанови Верховного суду по справі № 775/7704/15-ц суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Тобто, якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, суд повинен був надати свій розрахунок. Судом першої цього не було зроблено, вважає, що суд ухилився від свої прямих обов`язків, зокрема, від здійснення правосуддя.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

19 серпня 2020 року від відповідача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначає, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач безпідставно збільшив йому розмір відсотків за користування кредитом. Така позиція суду цілком відповідає викладеній в постанові від 03 липня 2019 року по справі №14-131цс19 Великої Палати Суду. Таким чином, позивач незаконно та безпідставно нараховував йому проценти за користування кредитом виходячи із підвищених в односторонньому порядку розмірах.

Зазначене було прийнято до уваги судом та зроблено відповідний розрахунок на підставі тих процентів, що були встановлені в заяві-анкеті.

В додатках до апеляційної скарги позивач є довідка, в якій зазначено, що він отримав кредитну карту 24 жовтня 2007 року з терміном дії 10/2015 року та 27 лютого 2014 року картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 01/2018 року.

Однак це не відповідає дійсності, оскільки картку 27 лютого 2014 року він не отримував, про це було заявлено в судовому засіданні. Представник позивача не зміг надати суду першої інстанції жодного доказу отримання мною картки - ані свідчення про отримання з мої підписом, ані фото з цією карткою. Тому строк дії картки сплинув у жовтні 2015 року, і більше кредитної картки він не отримував.

Зазначає, що згідного висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 44/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідного з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто позивач мав право нараховувати йому проценти лише до 30 жовтня 2015 року,а не до 30 червня 2017 року.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

13 листопада 2007 року відповідач підписав заяву, згідно з текстом якої його ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані у письмовому вигляді, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 .

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-13).

Відповідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13 листопада 2007 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 30 червня 2017 року утворилась заборгованість у 60 976,46 грн. з яких: 4856,77 грн. - заборгованість за кредитом; 49 504,92 грн. - заборгованість за процентами; 3473,03 грн. - заборгованість за комісією; заборгованість по судовим штрафам - 3141,74 грн. (а.с.4-6).

За вказаним розрахунком, проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за процентними ставками 36% за період з 13 листопада 2007 року до 31 грудня 2012 року, в період з 01 січня 2013 року до 31 серпня 2014 року - за процентною ставкою 30%, в період з 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року - за процентною ставкою 34,80%, в період 01 квітня 2015 року до 30 квітня 2017 року - за процентною ставкою у розмірі 43,20% річних. (а.с.4-6).

При цьому заборгованість за процентами за період з 13 листопада 2007 року по 01 квітня 2015 року (до підвищення банком процентної ставки до 43,20%) становила 3233,12 грн. (а.с.4-6).

Згідно зі Звітом про здійснення відрахування та виплати Управління поліції охорони в Донецькій області № 230 від 21 грудня 2019 року, на підставі постанови ВП № 56861551 від 08 жовтня 2018 року, виданої за виконавчим документом № 2/243/3547/2017 від 19 січня 2018 року, з заробітної плати ОСОБА_1 за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року включно, загалом утримано суму 4037,67 грн. (а.с.94).

Відповідно до Звіту про здійснення відрахування та виплати Управління поліції охорони в Донецькій області № 231 від 21 грудня 2019 року, на підставі постанови ВП № 56861551 від 08 жовтня 2018 року, виданої за виконавчим документом № 2/243/3547/2017 від 19 січня 2018 року, з заробітної плати ОСОБА_1 за період з березня 2019 року по листопад 2019 року включно, загалом утримано суму 11863,32 грн. (а.с.94).

З заробітної плати відповідача ОСОБА_1 при виконанні виконавчих листів, виданих на підставі заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду від 31 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за договором кредиту № б/н від 13 листопада 2007 року, утримано загальну суму заборгованості в розмірі 15900,99 грн. (4037,67 грн. + 11863,32 грн.)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 60 976,46 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 на момент укладання договору і в теперішній час, зареєстрований у м. Слов`янську Донецької області, що підтверджено копією його паспорта громадянина України, а тому на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв`язку з чим Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховані штрафи за період з 14 квітня 2014 року. Крім того Умови та правили надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 квітня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Збільшення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку банком без згоди позичальника. Тому такі дії ПАТ КБ «Приватбанк» є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі. Тому відповідач має сплатити банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом не з розрахунку 43,20% річних, оскільки збільшення процентної ставки в односторонньому порядку банком без згоди позичальника є незаконною, а з розрахунку 36% річних, як було обумовлено сторонами на час укладення кредитного договору. З заробітної плати відповідача ОСОБА_1 при виконанні виконавчих листів, виданих на підставі заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду від 31 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за договором кредиту № б/н від 13 листопада 2007 року, утримано загальну суму заборгованості в розмірі 15900,99 грн. Сума, що утримана з заробітної плати перевищує визначений судом розмір дійсної заборгованості відповідача перед Банком (9996,10 грн., яка складається з наступного: 4856,77 грн. - заборгованість за кредитом; 5139,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом), тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2007 року відповідач підписав заяву, згідно з текстом якої його ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані у письмовому вигляді, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 , а саме 3% на місяць, що становить 36% річних. (а.с.7,102).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовного того, що відповідач був обізнаний про умови кредитування, порядок розрахунків за кредитом, погодився на умови кредитування за карткою «Універсальна», а тому підстави для висновку, що сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору та про необхідність визнання кредитного договору не укладеним - відсутні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до статті 2 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , відповідач - ОСОБА_1 є громадянином України, та має зареєстроване місце проживання у місті Слов`янськ Донецької області (а.с.14).

Місто Слов`янськ входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, який затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Місто Слов`янськ Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нарахування відповідачу - ОСОБА_1 , який є громадянином України та момент укладання договору і в теперішній час, має зареєстроване місце проживання у місті Слов`янську Донецької області, пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами на час проведення антитерористичної операції, починаючи з 14 квітня 2014 року, забороняється. Зазначений висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яка була викладена Верховним Судом України в постанові від 13 березня 2017 року у справі за № 6-2879цс16.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 13 листопада 2007 року заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, а тому витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/ не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пред`являючи позов до суду, предметом і підставою якого є стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема процентів за користування кредитом, позивач на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, додав до позовної заяви, крім іншого, заяву позичальника,Умови та правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості (а.с.7,8-13, 4-6,102).

З заяви від 13 листопада 2007 року вбачається, що відповідач був ознайомлений з Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», базова процентна ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), - 3 %, що підтверджується його підписом на вказаній заяві. (а.с.7,102).

Встановивши, що заява в якій зазначена процентна ставка, підписана позичальником; останній вчиняв дії, які свідчать про обізнаність та згоду з розміром процентної ставки - 36% на рік, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність АТ КБ «ПриватБанк» обставини, що сторонами договору була узгоджена базова процентна ставка.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в порушення вимог процесуального закону жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості, не подав; як і не подав доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення його про зміну розміру процентної ставки відповідно до вимог частини четвертої статті 1056-1 ЦК України, якою визначено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Таким чином, у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Однак матеріали справи не містять відомостей, що банк відправив на адресу боржника листа про зміну умов кредитного договору (підвищення процентної ставки).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 36,00% річних, оскільки позивач не довів факт вручення повідомлення про зміну умов кредитного договору адресатові під розписку.

Визначаючи розмір заборгованості по відсоткам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, стосовного того, що розмір вказаної суми заборгованості за відсотками вочевидь не відповідає реальному розміру відсотків, які повинні були нараховуватись, виходячи з положень кредитного договору та із застосуванням встановленою процентної ставки - 36 % річних, та навів власний розрахунок, який узгоджується з умовами кредитного договору.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір заборгованості по процентам за користування кредитом складає - 5139,33 грн., що підтверджується розрахунком в оскаржуваному рішенні.

Отже, як вірно було встановлено судом першої інстанції заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором станом на 30 червня 2017 року становить 9 996,10 грн., яка складається з наступного: 4856,77 грн. - заборгованість за кредитом; 5139,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Звітів про здійснення відрахування та виплати Управління поліції охорони в Донецькій області № 230 та 231 від 21 грудня 2019 року, на підставі постанови ВП № 56861551 від 08 жовтня 2018 року, виданої за виконавчим документом № 2/243/3547/2017 від 19 січня 2018 року, з заробітної плати ОСОБА_1 за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року включно, загалом утримано суму 4037,67 грн. та за період з березня 2019 року по листопад 2019 року включно, загалом утримано суму 11863,32 грн., а всього утримано загальну суму заборгованості в розмірі 15 900,99 грн. (4037,67 грн. + 11863,32 грн.)

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що утримана сума з заробітної плати в розмірі - 15 900,99 грн. перевищує розмір заборгованості по кредитному договору в розмірі - 9 996,10 грн., а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Безпідставним є посилання апеляційної скарги на правовий висновок, викладений в постанові Верховного суду № 755/2720/16-ц від 06 лютого 2018 року, оскільки у справі, яка переглядається, суд не дійшов висновку про неукладеність між сторонами кредитного договору, а навпаки, виходив з факту його укладеності, але відсутності доказів конкретних узгоджених з відповідачем його умов та того, що з відповідача при виконанні виконавчих листів, виданих на підставі заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду від 31 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за договором кредиту № б/н від 13 листопада 2007 року, утримано загальну суму заборгованості в розмірі 15900,99 грн.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції у разі не згоди з розрахунком заборгованості повинен навести свій розрахунок, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні навів свій розрахунок заборгованості відповідно до умов кредитного договору № б/н від 13 листопада 2007 року, а тому посилання на постанову Верховного суду у справі №755/7704/15-ц є безпідставним.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 369, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Т.В. Космачевська

О.В. Халаджи