Справа № 426/2989/19
РІШЕННЯ

іменем України

28 серпня 2020 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Попової О.М., за участі секретаря судового засідання Горшкової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення, -

за участі представника позивача - адвоката Пчолкіна С.А., відповідача ОСОБА_2 ,

Встановив :

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Пчолкін С.А., звернулася до суду з даним позовом та зазначила, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . В цьому будинку вона не зареєстрована та не проживає. В 2006 році вказаний житловий будинок надала для проживання своєму сину ОСОБА_4 , який проживав та був зареєстрований у вказаному житловому будинку разом зі своєю дружиною та її сином по день своєї смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті сина, ОСОБА_2 залишила у себе документи на вказаний житловий будинок та не видає їх власниці. У зв`язку з чим вона була вимушена відновлювати документи на будинок, крім того ОСОБА_2 перешкоджає їй зайти у двір та будинок, чим позбавляє її як власника користуватися своїм майном - житловим будинком.

Просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить їх виселити з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судових засіданнях просила відмовити в задоволенні позову, пояснила що вона з чоловіком переїхала до будинку на усній домовленості між ними та матір`ю чоловіка - позивачем у справі. З 2015 року її чоловік захворів і син виїхав на заробітки для лікування батька. Чоловік, за життя, домовлявся з матір`ю про оформлення права власності на будинок, але через смерть не встиг оформити документи. Згодом вона купила спірний будинок, за який позивачці надала 1000 доларів.

Відповідач ОСОБА_2 , 05 червня 2019 року подала до суду відзив, в якому обґрунтувала свою позицію щодо позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судових засіданнях участі не брав, судом неодноразово вживалися заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи в суді. Зі слів відповідача ОСОБА_2 , її син ОСОБА_3 працює далекобійником та на даний час не має можливості спрямувати до суду заяву чи клопотання з позицією щодо розгляду справи, однак в телефонній розмові він повідом що обізнаний про розгляд справи в суді, просив розглядати справу без нього та позов не визнав.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що будинок належить позивачу, її син після одруження з відповідачкою переїхали до будинку де й прописалися, на даний час відповідачка мирним шляхом виписуватися на бажає. Власник будинку та відповідачка спільне господарство не ведуть, ОСОБА_3 з літа (2019 року) в будинку не проживає.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що позивачка є власником майна та має намір розпоряджатися своїм майном як власник, її син одружився з відповідачкою, яка в ньому проживала весь час та більше ніж півроку тому в ньому ніхто не проживає, оскільки будинок не обладнаний для проживання.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що відповідач - це її рідна сестра, а позивав її свекруха, в спірному будинку її сестра з чоловіком проживала з 2002 року, в 2003 році вони офіційно зареєстрували шлюбу, купили будинок за усною домовленістю, позивач отримала від сестри 1000 доларів, і вона з чоловіком є свідками тих подій. В будинку відповідач з чоловіком налагодили умови для проживання. Через півроку після смерті чоловіка сестру почали виганяти з будинку. Зауважила, що її покійні батьки також брали фінансову участь в благоустрої будинку. Свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_2 з її батьками та чоловіком приводили до ладу будинок, після смерті чоловіка позивач почала проганяти з будинку ОСОБА_2 . За життя чоловіка, тобто сина позивача, конфліктів в сім`ї не було. Інші свідки судом не допитувались та проти чого учасники справи не заперечували, просили завершити розгляд справи судовим рішенням. Суд, заслухавши думку представника позивача, відповідача, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Сватівського районного суду Луганської ласті від 17 січня 2005 року у справі 2-158-05, що набрало законної сили, встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді прав на домоволодіння та господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадщиною (а.с. 15). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, одноособовим власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 на підставі рішення суду (а.с. 16). Як вбачається з довідки про склад сім`ї, виданої Сватівською міською радою 10 травня 2018 року, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та має наступний склад сім`ї: син - ОСОБА_3 , 1997 року народження (а.с.22). 15 листопада 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджено копією відповідного свідоцтва (а.с. 76), тобто вона стала членом його сім`ї, та була зареєстрована разом з зі своїм сином в цьому будинку. Чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть виданого Сватівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 06 березня 2018 року (а.с. 17). Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 не є членами її сім`ї, з нею не проживають, спільного господарства з нею не ведуть у зв`язку з чим втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів таким, що втратили право користування будинком. Спірні правовідносини, що виникли між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 регулюються нормами ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружини наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права та обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом." Оскільки, ОСОБА_2 є членом сім`ї власника майна та постійно проживала в будинку, утримувала його, вона не може бути визнана такою, що втратила право користування цим житлом. Оскільки виселення відповідача є похідною вимогою, то в її задоволенні також слід відмовити. Щодо вимог позивача про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 , то така вимога підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК УРСР передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , 1997 року народження є повнолітнім сином відповідача ОСОБА_2 . В житловому будинку за адресою - АДРЕСА_1 , він не проживає з серпня-вересня 2019 року, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власнику - позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. З пояснень свідків та відповідча ОСОБА_2 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою АДРЕСА_1 , з серпня-вересня 2019 року, тобто близько року. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення права користування житловим приміщенням ОСОБА_3 , який не є наймачем будинку та на час розгляду справи не проживає в будинку близько року, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Проте, стосовно позовної вимоги про виселення ОСОБА_3 , суд зазначає наступне. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до п.п. 3, 8, 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги». Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи, що позовна вимога про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволена, то відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо виселення особи заявлені передчасно. Позивач фактично просить вирішити питання, що відноситься до компетенції виконавчих органів сільської, селищної або міської ради, на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради у даному випадку - Сватівською міською радою Сватівського району Луганської області.

Разом з тим, визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку.

За таких обставин, позовні вимоги щодо виселення відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 289 ЦПК України, ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд, -

Ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення - задовольнити частково. Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати у виді судового збору у розмірі 768 грн. 80 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28 серпня 2020 року.

Суддя О.М. Попова