КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 року м. Київ

Справа №752/7199/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10018/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Мазур Ю.Ю. 13 січня 2020 року у м. Києві, у справі за позовом Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 про відшкодування вартості навчання,

В С Т А Н О В И В

В квітні 2019 року директор Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 суму що становить вартість навчання в аспірантурі у розмірі 15284,47 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 листопада 2014 року ОСОБА_1 відповідно до наказу по Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України №179 від 22 жовтня 2014 року був зарахований за державним замовленням до аспірантури без відриву від виробництва при Інституті водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України за спеціальністю 06.01.02 «Сільськогосподарські меліорації» з 30 листопада 2014 року по 30 листопада 2018 року. На третьому році навчання (2017 рік) відповідач не дотримався взятих на себе зобов`язань згідно Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року №309, Угоди та індивідуального плану, і не подав у встановлені терміни річний звіт за 2017 рік за темою дисертаційної роботи. На підставі рішення Вченої ради Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України від 30 листопада 2017 року протокол №9 за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин аспіранта ОСОБА_1 було відраховано з аспірантури з 30 листопада 2017 року.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, як аспірант університету, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 завдану майнову шкоду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року позов Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 про відшкодування вартості навчання - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України вартість навчання в аспірантурі 15284,47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, а тому є підстави для стягнення витрат, пов`язаних з підготовкою у навчальному закладі.

Не погодився із вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , нимподана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального права. Відповідач вказує на те, що суд першої інстанції послався на постанову Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року №309, яка втратила чинність ще 23 березня 2016 року. На момент підписання наказу про його відрахування (30 листопада 2017 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №261 в якій відсутні посилання на здійснення компенсації навчання лише на умовах дострокового відрахування без подачі заяви на вступ до вищого навчального закладу за державним замовленням. Зазначає, що суд першої інстанції недостатньо приділив уваги аналізу положень типової угоди №9 від 30 листопада 2014 року. Вказує на те, що а ні в позовній заяві, а ні в оскаржуваному рішенні не надано обґрунтування чим саме є сума позовних вимог, і яке відношення вона має до його дій. Безпосередньо гроші до нього не надходили, будь-яких інших витрат на його навчання позивач не здійснив, а тому сума заявлених вимог є необґрунтованою та надуманою. Також вказує на порушення його процесуальних прав у зв`язку з неналежним повідомленням про дату час та місце розгляду справи, а також вчинення інших процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про необґрунтованість апеляційної скарги. Вказує на те, що суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне рішення, яке скасуванню не підлягає.

Враховуючи викладене просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що наказом Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України №179 від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 був зарахований до аспірантури при Інституті водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України за спеціальністю 06.01.02 «Сільськогосподарські меліорації» з 30 листопада 2014 року по 30 листопада 2018 року. Тим же наказом відповідачу було забезпечено наукове керівництво в особі старшого наукового співробітника Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України, кандидата технічних наук Крученюка В.Д (а.с. 8).

30 листопада 2014 між сторонами укладено Типову Угоду № 9 про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення. За умовами цієї Угоди аспірант зобовязується: дотримуватись всіх умов Положення про підготовку наукових кадрів; оволодіти науковими знаннями, практичними навичками, професійною майстерністю згідно з обраною спеціальністю; виконувати індивідуальний план роботи; звітувати про хід написання дисертації індивідуального плану; своєчасно подавати відділу аспірантури індивідуальний план роботи, результати атестації та інші необхідні документи.

У разі відмови аспіранта виконувати вказані у цьому пункті умови, або у разі розірвання цієї угоди з вини аспіранта останній зобовязаний відшкодувати у повному обсязі фінансові витрати на його навчання (а.с. 9).

Позивач здійснював виплати з коштів державного бюджету на навчання відповідача з грудня 2014 року по листопад 2017 року на загальну суму 15284,47 грн, що підтверджується довідкою (а.с. 10).

З протоколу №9 засідання Вченої ради Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України 26 жовтня 2017 року вбачається, що прийнято рішення про відрахування відповідача з аспірантури у зв`язку із невиконанням ним індивідуального плану підготовки без поважних причин, а саме відповідач не надав річний звіт за 2017 рік за темою дисертаційної роботи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та не виконав у повному обсязі індивідуальний план навчання в аспірантурі за 2017 рік (а.с. 11, 12).

Наказом №194 від 30 листопада 2017 року, ОСОБА_1 відраховано з аспірантури з 30 листопада 2017 за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин (а.с. 13).

Інститутом водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України направлено ОСОБА_1 притензію від 30 листопада 2017 року № 834/01.1 про відшкодування вартості навчання в добровільному порядку (а.с. 16, 17).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`зковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом п.п. 1,4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про вищу освіту» кожен має право на вищу освіту. Громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі відповідно до стандартів вищої освіти, якщо певний ступінь вищої освіти громадянин здобуває вперше за кошти державного або місцевого бюджету. Громадяни України вільні у виборі вищого навчального закладу, форми здобуття вищої освіти і спеціальності. Громадяни України, які не завершили навчання за кошти державного або місцевого бюджету за певним ступенем освіти, мають право повторно безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах за тим самим ступенем освіти, за умови відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року №309 було затверджено «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», яке було чинним до 23 березня 2016 року та регламентувало діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і було обов`язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності.

Відповідно до п. 22 цього Положення, аспірант або докторант може бути відрахований з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених п. 19 цього Положення. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Вказана Постанова втратила чинність з прийняттям Постанови від 23 березня 2016 року, якою був затверджений Порядок підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах).

Відповідно до п.п. 9,10 вказаного Порядку підготовка в аспірантурі (ад`юнктурі) чи докторантурі передбачає виконання особою відповідної освітньо-наукової або наукової програми закладу вищої освіти (наукової установи) за певною спеціальністю та проведення власного наукового дослідження. Невід`ємною складовою освітньо-наукової програми аспірантури (ад`юнктури) та наукової програми докторантури є підготовка та публікація наукових статей.

Аспіранти (ад`юнкти) і докторанти проводять наукові дослідження згідно з індивідуальним планом наукової роботи, в якому визначаються зміст, строки виконання та обсяг наукових робіт, а також запланований строк захисту дисертації протягом строку підготовки в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі.

Індивідуальний план наукової роботи погоджується здобувачем з його науковим керівником (консультантом) та затверджується вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи) або вченою радою відповідного структурного підрозділу протягом двох місяців з дня зарахування здобувача до закладу вищої освіти (наукової установи).

Індивідуальний план наукової роботи є обов`язковим до виконання здобувачем відповідного ступеня і використовується для оцінювання успішності запланованої наукової роботи.

Невиконання індивідуального плану наукової роботи або порушення строків виконання індивідуального плану наукової роботи без поважних причин, передбачених законодавством, може бути підставою для ухвалення вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи) рішення про відрахування аспіранта (ад`юнкта) або докторанта.

Особа, яка раніше навчалася в аспірантурі (ад`юнктурі) чи докторантурі за державним (регіональним) замовленням і не захистилася або була відрахована з неї достроково, має право на повторний вступ до аспірантури (ад`юнктури) чи докторантури за державним (регіональним) замовленням лише за умови відшкодування коштів, витрачених на її підготовку, у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був відрахований з Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України 30 листопада 2017 року у зв`язку з невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин.

Типовою угодою про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення №9 від 30 листопада 2014 року укладеною між позивачем та відповідачем передбачено, що у разі відмови аспіранта виконувати вказані в ній умови, або в разі розірвання цієї угоди з вини аспіранта останній зобов`язаний відшкодувати у повному обсязі фінансові витрати на його навчання.

Позивачем понесено витрати в розмірі 15284,47 грн пов`язаних з підготовкою ОСОБА_1 у навчальному закладі за період з грудня 2014 року по листопад 2017 року (доплата за керівництво аспірантами) (а.с. 10).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції послався на постанову Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року №309, яка втратила чинність ще 23 березня 2016 року, а на момент підписання наказу про відрахування відповідача (30 листопада 2017 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №261 знайшли своє підтвердження, а тому ці посилання суду першої інстанції не можуть бути визнані обгрунтованними. Разом з тим, спірні правовідносини вирішені на підставі укладеного між сторонами договору, який є чинним і правомірним. А отже висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування відповідачем вартості навчання відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства. При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції було надано повну оцінку положенням Типової угоди №9 від 30 листопада 2014 року, і зобов`язання за вказаним договором мають бути виконаними.

Посилання ОСОБА_1 на те, що безпосередньо гроші до нього не надходили, будь-яких інших витрат на його навчання позивач не здійснив, а тому сума заявлених вимог є надуманою не є обгрунтованими та не заслуговують на увагу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного його повідомлення про розгляд справи, апеляційний суд виходить з наступного. Так, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що відповідно до довідки про причини повернення поштового відправлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, які направлялись за місцем проживання відповідача, повернулись до суду у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

З матеріалів справи вбачається, що судом було здійснено перевірку зареєстрованого місця проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 31). За вказаною адресою було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, проте вказана кореспонденція повернулась до суду у зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 36, 36а).

В порядку ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (ч.11 ст. 128 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

В порядку п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Велика Палата Верховного суду, зокрема в Постанові від 17 квітня 2018 року (справа № 200/11343/14-ц), вказала на те, що не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, були порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

В матеріалах справи відсутні дані про повторне направлення судової кореспонденції відповідачу за встановленою адресою, а також повідомлення через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому здійснені судом першої інстанції заходи щодо повідомлення відповідача не можуть вважатися належним повідомленням.

Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та без додержання норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 про відшкодування вартості навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України вартість навчання в аспірантурі 15284,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Позивач: Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України (03022, м. Київ, вул. Васильківська, 37, ЄДРПОУ - 01018947).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук