Номер провадження 22-ц/804/563/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 234/18703/18

Номер провадження 22-ц/804/563/20

19 лютого 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Агєєва О.В., Новікової Г.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1

відповідачка: ОСОБА_2

відповідачка: ОСОБА_3

представник позивачки: ОСОБА_4

представник відповідачки ОСОБА_3 : ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року, повний текст якого складено суддею Заборським В.О. в м. Краматорськ в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області 01 листопада 2019 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобілю марки ТОYОТА САМRY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , №1443/2017/586229 від 16.08.2017 року, який здійснено в Територіальному сервісному центрі 1443 РСЦ МВС в Донецькій області.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що з 28.07.1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 11.01.2013 року ними було придбано автомобіль марки ТОYОТА САМRY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , який зареєстрували на ОСОБА_6 .. ІНФОРМАЦІЯ_1 , після тяжкої хвороби, ОСОБА_6 помер. Згодом позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 , діючи на підставі довіреності від ОСОБА_6 , 16.08.2017 року продала автомобіль без її відома.

Позивачка вважає, що під час укладення договору купівлі продажу №1443/2017/586229 транспортного засобу від 16.08.2017 року, між ОСОБА_3 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , не додержано вимоги ч.3 ст.65 СК України, а саме не отримано письмової згоди позивача на відчуження автомобіля, у зв`язку з чим просить визнати його недійсним.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

21 жовтня 2019 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним задоволено у повному обсязі.

Визнано договір купівлі-продажу №1443/2017/586229 транспортного засобу від 16.08.2017 року - автомобілю марки ТОYОТА САМRY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 недійсним.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

02 грудня 2019 року не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постанові від 12.10.2016 року у справі № 6-1587цс16 зазначила, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доводам відповідачки про те, що діючим законодавством не передбачено недійсності правочину про відчуження спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя.

Також зазначила, що позивачкою не надано доказів, які б свідчили про недобросовісність дій покупця, її обізнаність про форму власності та сімейний стан продавця.

Одночасно стверджує, що оспорюваний автомобіль не є сумісно нажитим майном, оскільки сім`я позивачки з ОСОБА_6 фактично розпалась ще у 2012-2014 році, проте, питання про офіційне розлучення для ОСОБА_6 було вкрай актуальним.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду скасувати й відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи ( а.с. 106-111).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

28.07.1989 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) укладено шлюб, про що зроблено відповідний запис Калінінським відділом ЗАГС м. Донецька за №437.

16.08.2017 року, згідно договору купівлі-продажу 1443/2017/586229 транспортного засобу, ОСОБА_6 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , на підставі довіреності посвідченої 09.08.2017 року приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Курильчук Т.О. (реєстр №5658), зобов`язався передати на умовах договору ОСОБА_2 транспортний засіб марки ТОYОТА САМRY, 2005 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за продавцем 11.01.2013 року відділом РЕР з обслуговування м. Макіївка при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, ціна якого за домовленістю сторін складає 248620,00 грн.. Згідно розділу 2 договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної сплати вартості майна та оформлюється актом приймання-передачі.

У відповідності до інформації Територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області від 04.10.2017 року №31/5-1443-1918-31аз, станом на 03.10.2017 року автомобіль марки ТОYОТА САМRY, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_4 , що належав ОСОБА_6 з 16.08.2017 року зареєстрований на ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу №1443/2017/586229 від 16.08.2017 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що Краматорським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області 11.11.2017 року складено відповідний актовий запис №2999.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із презумпції спільності майна та з того, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля, який виходить за межі дрібного побутового, було укладено без письмової згоди ОСОБА_1 , як дружини продавця, а тому наявні підстави для визнання зазначеного договору недійсним.

Згідно із ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 63 Конституції України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У частині третій статті 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Судом першої інстанції було правильно враховано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) в якій, Велика Палата відійшла від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, у яких Верховний Суд України дійшовши висновку про те, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи та зазначено відповідачкою ОСОБА_3 в апеляційній скарзі їй було відомо про те, що на момент укладення договору ОСОБА_6 офіційно перебував у шлюбних відносинах з позивачкою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17, якою по суті суд відійшов від раніше визначеної правової позиції щодо необхідності доведення, за які кошти подружжя набуто майно. Згідно з наведеним висновком Верховного Суду України зазначено, що діє презумпція спільності майна подружжя і особа, яка це заперечує, повинна цю презумпцію спростувати.

Установивши, що оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля, укладений ОСОБА_6 від імені якої діяла ОСОБА_3 із ОСОБА_2 , яка достеменно знала про його сімейний стан, без згоди іншого з подружжя ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу №1443/2017/586229 транспортного засобу від 16.08.2017 року - автомобілю марки ТОYОТА САМRY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 недійсним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. Доводи та обставини на які посилається апелянт зводяться до незгоди з висновками суду і були предметом дослідження судом першої інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної заяви у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено у судовому засіданні 19 лютого 2020 року. Повний текст постанови виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 19 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач: А. В. Гапонов

Судді: О. В. Агєєв

Г.В. Новікова