Провадження №2/263/126/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненка В.О.,

при секретарі Іващенко Н.К.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Шпарага Світлана Стефанівна,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, складеного 06 вересня 1994 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 . В обґрунтування вимог зазначено, що з 03 серпня 2017 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, в зв`язку з чим вона звернулася до приватного нотаріуса Шпарага С.С. з заявою про прийняття спадщини.

09.08.2018 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, яка містить інформацію, що життя її чоловік залишив три заповіти, але вона не входить до кола спадкоємців, визначених даними заповітами та не має права на спадкування.

У постанові зазначено, що відповідно до заповіту від 06 вересня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом, ОСОБА_3 на випадок його смерті розпорядився: належну йому квартиру АДРЕСА_1 та все належне йому майно, з чого б воно не складалося, та де б не знаходилося, та все, що йому буде належати за законом, заповідає ОСОБА_2 . Також, відповідно до двох заповітів від 23 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом, ОСОБА_3 на випадок його смерті розпорядився: належну йому нежитлову будівлю АДРЕСА_2 , заповідає на користь дочки - ОСОБА_4 , а належну йому нежитлову будівлю АДРЕСА_3 , заповідає на користь дочки - ОСОБА_5 .

Вона вважає недійсним заповіт від 06 вересня 1994 року на користь колишньої дружини ОСОБА_2 , оскільки даний заповіт був складений в період їх знаходження у шлюбі, як на дружину, проте в подальшому шлюб було розірвано, в зв`язку чим заповіт є не дійсним, при цьому заповіт не відповідає вимогам законодавства.

Позивачка надала суду письмову заяву про підтримання позовних вимог.

Відповідачка та її представник надали заяви про розгляд справи без їх участі, також надали відзив, в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки доводи викладені у позові не знаходять свого правового підтвердження і не ґрунтуються на письмових доказах та вимогах закону.

Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Шпарага С.С., надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, та відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вона діяла відповідно до вимог діючого законодавства України та виключно у межах правових норм, що регулюють спадкові правовідносини. Також зазначила, що рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 04 лютого 2019 року було відмовлено в задоволенні аналогічного за змістом позову про визнання постанови нотаріуса недійсною та її скасування.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 03 серпня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 03.08.2017 року, актовий запис №444 від 03.08.2017 року зареєстрований Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09.01.2018 року, виданим Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №32.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_3 за життя склав три заповіти.

Відповідно до заповіту від 06 вересня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 на випадок його смерті розпорядився: належну йому квартиру АДРЕСА_1 та все належне йому майно, з чого б воно не складалося, та де б не знаходилося, та все, що йому буде належати за законом, заповідає ОСОБА_2 , дружині. Заповіт зареєстровано в реєстрі №5-4081.

Відповідно до заповіту від 23 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Тулаіновим Е.А., ОСОБА_3 на випадок його смерті розпорядився: належну йому нежитлову будівлю АДРЕСА_2 , заповідає на користь дочки - ОСОБА_4 .

Відповідно до заповіту від 23 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Тулаіновим Е.А., ОСОБА_3 на випадок його смерті розпорядився: належну йому нежитлову будівлю АДРЕСА_3 , заповідає на користь дочки - ОСОБА_5 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 травня 2011 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований 28 січня 1992 року у Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №78.

У рішенні суду зазначено, що відповідач ОСОБА_2 повідомляла суд про те, що причина розлучення обумовлена її відмовою ОСОБА_3 щодо отримання кредиту

14.05.2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шпарага С.С., із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шпарага С.С. від 09 серпня 2018 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки вона не входить до кола спадкоємців, визначеними заповітами, а неохопленої заповітами спадщини не має.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 04 лютого 2019 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шпарага С.С. про визнання недійсною та скасування постанови від 09 серпня 2018 року про відмову у вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до інформації, наданої Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, архівні справи щодо вчинення нотаріальних дій, у тому числі заповіти, посвідчені за період 1994 року були передані до 2013 року до Обласного нотаріального архіву.

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №56600882 від 21.06.2019 року, за параметрами пошуку знайдена інформація: Заповіт, номер у спадковому реєстрі №2673408, чинний, архівний до 01.12.2000 року, номер в реєстрі нотаріальних дій №5-4081, дата посвідчення 06.09.1994 року, місце посвідчення Перша маріупольська державна нотаріальна контора, заповідач ОСОБА_3 . Також наявна інформація щодо посвідчення двох заповітів 23.05.2008 року Держинського В.Є., приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Тулаіновим Е.А.

Відповідно ст.1233, ч.2 ст.1236 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Крім того, згідно з положеннями, статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

За приписами статті 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам Цивільного кодексу України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Вирішуючи справу суд виходить з наступного.

Як вбачається з тексту заповіту від 06 вересня 1994 року ОСОБА_3 були роз`яснені положення та зміст положень законодавства щодо складання заповіту, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, заповіт підписаний ним власноручно, заповіт посвідчено відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, заповіт складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення, при цьому внесений до Спадкового реєстру до 2013 року, разом з інформацією про заповіти ОСОБА_3 , посвідчені у 2008 році, які не оспорюються.

Суд вважає не слушними, доводи позивачки, що зміни статусу відповідачки після розлучення, яка на час складання заповіту була дружиною ОСОБА_3 ,що не є підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки заповіт конкретизує виключно певну фізичну особу, яка має бути живою на час смерті заповідача.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 , в період часу з 1994 року по 2011 рік, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , у 2008 році здійснив вільне волевиявлення у вигляді заповіту конкретного майна на власних дітей, тобто був обізнаний щодо обсягу власного майна та визначився щодо певної власної нерухомості, яку заповідав донькам. З урахуванням викладеного, суд вважає, що після 2011 року протягом тривалого часу ОСОБА_3 не мав будь-яких перешкод для скасування або зміни заповіту

Таким чином, судом встановлено, що посвідчення заповіту від 06 вересня 1994 року відбулося з додержанням вимог чинного, на момент його складення, законодавства, заповіт вчинено у письмовій формі спадкодавцем ОСОБА_3 , дієздатність якого нотаріусом було перевірено та зазначено місце та час його складання, про що є запис в такому заповіті, та підписано особисто заповідачем, а доводи позивачки щодо визнання недійсним вказаного заповіту, не знайшли свого підтвердження.

Керуючись Цивільним кодексом України, ст.ст.12, 13, 81, 82, 89, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Шпарага Світлана Стефанівна.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.

Суддя В.О. Ковтуненко