ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/60/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №690/340/19 Категорія: 301020400 Здоровило В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 жовтня 2019 року, постановлене під головуванням судді Здоровила В.А. у залі № 2 Ватутінського міського суду Черкаської області 13 год. 20 хв., повний текст рішення виготовлено та підписано 07 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, -

в с т а н о в и в :

30.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але не може користуватися вказаним майном, так як відповідач ОСОБА_2 перешкоджає їй в цьому. Позивач посилається, що з лютого місяця 2018 року поведінка відповідача ОСОБА_2 носить агресивний характер, він постійно вчиняє насилля в сім`ї відносно позивача та їх дітей, у зв`язку з чим вона зверталася до відділу поліції. Після її звернення до правоохоронних органів поведінка відповідача ОСОБА_2 стала ще більш агресивною та почала носити характер психічних розладів, зазначає позивач. ОСОБА_1 вказує, що змушена була покинути будинок та винайняти з дітьми інше житло. Відповідач ОСОБА_2 відмовляється надати їй та дітям їх особисті речі, які знаходяться в будинку, він забрав всі документи на житловий будинок. Позивач ОСОБА_1 не може вирішити вказане питання в позасудовому порядку, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

За вище викладених обставин, ОСОБА_1 просить суд позовні вимоги задовольнити, усунути перешкоди в користуванні майном, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 забезпечити позивачу ОСОБА_1 вільний доступ до вказаного майна та передати їй ключі від всіх приміщень та споруд, що знаходяться за вказаною адресою.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ватутінським МВ ГУМВС України в Черкаській області 16 квітня 1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Ватутінським МВ ГУМВС України в Черкаській області 26 березня 1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 4000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що не погоджується з оскаржуваним рішенням суду, оскільки судом допущено порушення норм процесуального та матеріального права, не вивчено всіх обставин для повного та об`єктивного вирішення спору. Скаржник вказує, що покази свідка ОСОБА_3 носять протирічивий та спірний характер, не відповідають дійсним обставинам справи. Вона вважає, що заперечити або усунути протиріччя в показах свідка можливо лише, допитавши інших свідків, або витребувавши інші докази, які можуть бути надані на вимогу суду. Крім того, скаржник зазначає, що під час проведення підготовчого провадження, її представником ОСОБА_4 було заявлено усне клопотання про витребування доказів із Звенигородського відділення поліції, які вказані у довідці поліції, і підтверджують неодноразові факти агресивної поведінки відповідача ОСОБА_2 та насилля з його боку, однак судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні даного клопотання.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 жовтня 2019 року (справа № 690/340/19, провадження 2/690/209/19), а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

21 січня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_2 вказує, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, а заявлений ОСОБА_1 позов про усунення перешкод в користуванні майном є надуманим, вважає відповідач. ОСОБА_2 звертає увагу суду на той факт, що в апеляційній скарзі своє місце проживання позивач вказує буд. АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 . акцентує увагу на тому, що він жодного разу не був притягнутий ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності за протиправну поведінку, оскільки таких даних матеріали справи не містять.

У відзиві ОСОБА_2 просить рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 жовтня 2019 року, яким відмовлено в позові ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін у справі, які з`явилися в судове засідання апеляційного суду, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог позивачем, зазначивши, що надані позивачем та її представником докази на підтвердження вимог позову про усунення перешкод в користуванні майном не підтверджують того, що дійсно ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 згідно до правовстановлюючих документів є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку від 17.10.1998 року, копією державного акту на право приватної власності на землю, та копією технічного паспорта на житловий будинок садибного типу і не заперечується сторонами. (а. с. 11, 12,13-17).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 27.12.2018 року (а. с. 47- 48).

Звертаючись в суд з позовними вимогами до відповідача про усунення перешкод в користуванні майном, позивач ОСОБА_1 посилається , що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає їй в користуванні житловим будинком з надвірними спорудами.

При цьому на підтвердження своїх вимог належних та допустимих доказів не надає, вказуючи лише в своїх поясненнях, що з лютого місяця 2018 року поведінка відповідача ОСОБА_2 стала носити агресивний характер, він постійно вчиняє насилля в сім`ї відносно позивача та їх дітей, у зв`язку з чим вона зверталася до відділу поліції, що стверджується копією довідки Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області.

Разом з тим, матеріали справи містять лише копію відповіді на запит адвоката позивача начальника Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області підполковника поліції О.В. Калюжного про повідомлення, яке надходило у відділ поліції 25.08. 2018 року, 14.09.2018 року та 07. 10. 2018 року за адресою реєстрації у будинку сторін по АДРЕСА_1 ( а. с. 20 ).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, відповідно до яких передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, аналізуючи вказані норми права, та приймаючи до уваги вимоги вказаних вимог матеріального права, слід дійти висновку, що норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Як зазначалось вище, права власника житлового будинку, квартири визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст.. 150 ЖК України, відповідно до яких передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що вказано у ст.76 ЦПК України.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 основного Закону України.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно роз`яснення п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи підстави, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, суд із урахуванням встановлених обставин цієї справи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками місцевого суду, оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено, що надані позивачем та її представником докази на підтвердження позовних вимог про усунення перешкод в користуванні майном, не знайшли свого підтвердження у суді , що дійсно ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказаний будинок придбаний в шлюбі і сторони проживали та користувалися ним як під час спільного проживання однією сім`єю, так і після припинення шлюбних відносин. Жодними доказами позивач не підтвердила, що змінені замки у будинку, тому в неї відсутні ключі від вхідних дверей і вона та діти не можуть потрапити в будинок, власником якого є позивач.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував наведені норми матеріального права, дійшовши вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку, що позивач не надав належні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав, передбачених законодавством, для усунення перешкод у користуванні майном.

Докази та обставини, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права, тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню колегією суддів.

Апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника із висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи та відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі позивач, так як нею не вказано, в чому саме полягають вказані порушення норм процесуального права, та які норми закону матеріального права слід застосувати до спірних правовідносин .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишенню без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2020 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко