ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/3363/19
Провадження № 22-ц/4820/423/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю: учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/3363/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року (суддя Босюк В.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 з 09.11.2014. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки останній не приділяв уваги родині та вихованню сина, відвідував ресторани та інші заклади, в яких витрачав зароблені ним гроші, позбавляючи коштів родину, не ночував вдома, зловживав спиртними напоями, у зв`язку з чим виникали сварки та скандали, під час яких відповідач ображав її, виражаючись брутальною та нецензурною лайкою.

Вказувала, що вимушена була 05.05.2019 переїхати з смт. Летичів, де вони винаймали квартиру, в м. Шепетівку.

Вважає, що така поведінка відповідача негативно впливає на її з дитиною психічний стан, тому зберегти сім`ю неможливо. За таких обставин, ОСОБА_2 просила розірвати шлюб.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ВДРАЦС реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області 09 листопада 2014 року, актовий запис № 405 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд при вирішенні справи не застосував положення ст. 111 СК України та ч. 7 ст. 240 ЦПК України та не надав сторонам час на примирення, хоча вони мають малолітню дитину. Зазначає, що судом не було взято до уваги роз`яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», та ухвалено оскаржуване рішення на формальних підставах, які не були підкріплені жодними доказами. Крім того, судом не враховано тих обставин, що відповідач витрачав кошти на потреби сім`ї, що місце проживання сина зареєстровано за місцем проживання та реєстрації батька, не взято до уваги рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі батька у вихованні сина та безпідставно не задоволено клопотання про допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вважає, що судом не було надано належної правової оцінки усім доводам відповідача, а тому суд дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 09 листопада 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 405 (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що збереження шлюбу є неможливим, оскільки подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, на які суд посилався при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

За змістом положень ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Положеннями ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ст. 111 СК України, щодо невжиття заходів щодо примирення сторін з огляду на таке.

Згідно із статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

За змістом положень СК України, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З огляду на викладене, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 442/6319/16-ц.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказувала і в судовому засіданні суду першої і апеляційної інстанцій пояснила, що не бажає підтримувати сімейні стосунки з ОСОБА_1 , а шлюбні відносини між ними погіршилися через поведінку відповідача, його ставлення до сім`ї, відсутність взаєморозуміння та взаємних почуттів, що призвело до їх фактичного припинення. Ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання також припинено. Позивачка вважає збереження вказаного шлюбу неможливим.

Таким чином, встановивши, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Крім того, з часу звернення позивача у вересні 2019 року з даним позовом до суду сторони не примирилися, позивач від позову не відмовилась та в судовому засіданні апеляційного суду своєї позиції щодо необхідності розірвання шлюбу не змінила. Крім того, відповідач ОСОБА_1 також в суді апеляційної інстанції не зазначив обставин про те, які ним вживались заходи з вересня 2019 року щодо збереження сім`ї та відновлення подружніх відносин між сторонами.

Таким чином, підстави для збереження шлюбних стосунків між сторонами відсутні.

Безпідставним є доводи апеляційної скарги щодо наявності рішення органу опіки та піклування про визначення відповідачу способів участі у вихованні малолітнього сина, та вжиття ним заходів на виконання вказаного рішення, оскільки вказані обставини стосуються особистих немайнових прав та обов`язків відповідача як батька та його малолітнього сина і не пов`язані з предметом спору у даній справі (а.с. 37-38, 51-59).

Надані заявником до апеляційної скарги довідки про реєстрацію місця проживання сина за місцем проживання батька, довідка щодо стану здоров`я відповідача, довідка-характеристика відносно відповідача, квитанції, накладна та товарні чеки не спростовують висновків суду першої інстанції і не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу (а.с. 39-50).

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай