Справа № 336/1284/20
Пр. № 2/336/1546/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Рогозіна Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, що спричинено дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, що заподіяно дорожньо-транспортною пригодою.

В позові зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з участю сторін о 13 годині 10 хвилин 29 квітня 2017 року на перехресті вулиць Ігоря Сікорського та Цитрусової в м. Запоріжжі, належний ОСОБА_4 автомобіль «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, визнаний відповідач на підставі постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2018 року, яка набрала законної сили.

Спричинена транспортному засобу під керуванням позивача шкода відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження обчислюється сумою в 24955 грн. 85 коп., а з урахуванням інфляційних витрат і трьох відсотків річних становить 32481 грн. 87 коп.

Право пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди, що заподіяно автомобілю «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власник транспортного засобу 26 липня 2019 року передала позивачу на підставі договору відступлення права вимоги.

У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь вказану суму, а також покласти на нього видатки зі сплати судового збору у сумі 840 грн. 80 коп.

Ухвалою судді від 27.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просить про його задоволення.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, посилаючись на таке.

Висновок з визначення вартості майнової шкоди № 626, який наданий позивачем на обґрунтування вартості спричиненої шкоди, на думку представника відповідача, є недопустимим доказом, оскільки він не відповідає вимогам, що зазначені в «Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», а також вимогам ст. 106 ЦПК України, відповідно до якої у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. З зазначеного звіту не випливає, що експерт попереджався про кримінальну відповідальність, яка встановлена Законом України про кримінальну відповідальність, тому до цього джерела доказів необхідно застосувати наслідки визнання доказів недопустимими, що передбачені частинами 1, 2 ст. 78 ЦПК України, та не враховувати його зміст при ухваленні рішення.

Окрім того, «Методикою…» встановлено необхідність повідомлення заінтересованих осіб про дату, час та місце проведення огляду транспортного засобу шляхом направлення виклику під розписку або телеграми з повідомленням про її вручення адресату, між тим в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_3 таких повідомлень.

В порушення правила, встановленого «Методикою..» про те, що експертиза проводиться лише за письмовим зверненням власника або довіреної особи, вказане дослідження проводилося за заявою ОСОБА_2 , який не є ані власником, ані його представником на підставі довіреності.

Звіт як недопустиме через невідповідність вимогам закону джерело, крім того, містить неправильні умовиводи щодо оцінки шкоди, так як коефіцієнт фізичного зносу деталей, який ураховується як втрата вартості транспортного засобу, в звіті визначений як нульовий, що свідчить про неврахування оцінювачем року випуску транспортного засобу та незастосування коефіцієнту зносу до деталей автомобіля і, як наслідок, - про необ`єктивну оцінку вартості спричиненої шкоди.

Крім того, таким, що не відповідає вимогам закону, тому недійсним, є договір відступлення права вимоги, так як право вимоги відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є нерозривним по відношенню до власника транспортного засобу і тому не може бути відступлене іншій особі.

У зв`язку з викладеним представник просить про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Завданням цивільного судочинства у відповідності до ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, як випливає із змісту ст. 4 ЦПК України.

Судом встановлено, що близько 13 години 10 хвилин 29 квітня 2017 року на перехресті вулиць Ігоря Сікорського та Цитрусової в м. Запоріжжі в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю сторін, внаслідок якої належний ОСОБА_4 автомобіль «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким під час ДТП керував позивач, зазнав технічних ушкоджень. Відповідача за порушення пункту 16.11 «Правил дорожнього руху України», які перебувають у прямому зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, визнано винуватим за ст. 124 КУпАП на підставі постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2018 року, яка набрала законної сили (а. с. 6).

Особливості відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, встановлені статтею 1187 ЦК України, за змістом якої шкода, спричинена внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Разом з тим у відповідності до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Загальні правила відшкодування шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, яку спричинено неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що спричинила її.

Як випливає з роз`яснень п. 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Обставини спричинення шкоди майну ОСОБА_4 , а саме: автомобілю «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким під час ДТП керував ОСОБА_2 , встановлені постановою суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, тому є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У зв`язку з тим, що внаслідок вчиненого ОСОБА_3 адміністративного правопорушення майно ОСОБА_4 зазнало ушкоджень, а вона понесла збитки, які пов`язані з отриманою шкодою, у неї у відповідності до правил наведених статей 1166, 1187, 1188 ЦК України виникло право висування вимоги до особи, чиї винні протиправні дії призвели до настання шкоди.

Підстави заміни кредитора у зобов`язанні внормовані статтею 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як встановлено судом, 26 липня 2019 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 укладений договір відступлення права вимоги, що випливає з деліктних правовідносин зі спричинення шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 квітня 2017 року (а. с. 24-26).

За змістом п. 1.1. договору ОСОБА_4 передає право грошової вимоги відшкодування спричиненої шкоди, розмір якої встановлений звітом № 626 «Про визначення вартості матеріальної шкоди автомобіля «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , а суму грошового зобов`язання становить визначена вказаним звітом майнова шкода в розмірі 24996 грн. 85 коп.

Наступному кредитору в зобов`язанні передається також право стягнення інфляційних втрат за весь час існування основного зобов`язання, а також трьох відсотків річних (п. 1.2. договору).

Означений правочин є правомірним в силу ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи доводи представника позивача про недійсність цього правочину, як такого, чиїм предметом є зобов`язання, в якому не допускається заміна кредитора, суд знаходить їх неспроможними, так як в силу закону (с. 515 ЦК України) заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Що стосується зобов`язання, право вимоги за яким передано позивачу власником джерела підвищеної небезпеки, воно не є таким, що нерозривно пов`язано з особою власника транспортного засобу, оскільки суттю його є правовідношення із спричинення шкоди майну, яким є автомобіль.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що право позивача на висування вказаної вимоги ґрунтується на законі та підтверджено договором між первісним та наступним кредиторами.

Вирішуючи доводи представника відповідача про недопустимість звіту № 626 по визначенню вартості матеріальної шкоди автомобіля «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , через його невідповідність вимогам закону до висновку експерта, суд виходить з такого.

Доказами в цивільному судочинстві у відповідності до ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вказані дані за змістом частини другої вказаної статті встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Вимоги до висновку експерта внормовані статтею 102 ЦПК України.

Коло випадків, коли призначення експертизи в цивільному судочинстві є обов`язковим, встановлено статтею 105 ЦПК України і це коло є вичерпним.

Наданий позивачем звіт про визначення вартості спричиненої транспортному засобу шкоди не є висновком експерта, тому на нього не розповсюджуються встановлені законом вимоги, зокрема: посилання на те, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Допустимість доказів встановлена статтею 78 ЦПК України.

Оцінюючи згаданий звіт крізь призму його допустимості, суд не вбачає в означеному процесуальному джерелі ознак такої, оскільки він одержаний у відповідності до вимог закону, який не вимагає обов`язкового призначення експертизи у випадках визначення розміру спричиненої майну особи шкоди.

Разом з тим зазначений звіт відповідає вимогам до письмових доказів, встановленим параграфом 3 Глави 5 ЦПК України, що у відповідності до ст. 76 ЦПК України відносяться до засобів доказування.

Що стосується тверджень про необ`єктивність розміру спричиненої шкоди, зазначеної у звіті, представник відповідача всупереч вимог змагальності не протиставляє наведеним у звіті розрахункам будь-яких фактичних даних до висновку.

Між тим прийняття показника коефіцієнту фізичного зносу деталей за нульовий, що на думку представника відповідача, є необґрунтованим, автором звіту вмотивовано застосуванням вимог пункту 8.2. «а» «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов:

а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш

ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не

менша за його ринкову вартість,

Виходячи з викладених у звіті міркувань вартість відновлювального ремонту на момент оцінки перевищує вартість транспортного засобу, тому майнова шкода визначається як така, що дорівнює дійсній ринковій вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди і становить 24966 грн. 85 коп. (а. с. 15, зворотний бік).

Твердження про те, що лише за письмовим зверненням власника або довіреної особи здійснюється автотоварознавча оцінка є неспроможними, оскільки «Методика…» не містить означених вимог, зазначаючи лише в пункті 4.2. «в», що звіт має містити найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ, з чого випливає, що замовником оцінки може бути будь-яка особа.

Неотримання ОСОБА_3 повідомлення про проведення оцінки транспортного засобу не доведено представником відповідача, проте навіть за умови доведення цієї обставини, вказані твердження не впливають на висновок суду про доведеність позовних вимог, оскільки вони в цій частині не спростовані відповідачем, чиї твердження носять суто декларативний характер.

Право кредитора вимагати повернення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних встановлено законом в статті 625 ЦК України; таке право передано від первісного кредитора наступному в даному зобов`язанні, тому суд вбачає всі підстави для задоволення вказаної вимоги.

Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства судовий збір, сплачений позивачем, підлягає присудженню йому з відповідача.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, на користь ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , майнову шкоду в сумі 32481 грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 26 серпня 2020 року.

Суддя О.В. Щаслива