РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року

м. Рівне

Справа № 562/2539/17

Провадження № 22-ц/4815/829/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року, ухвалене в складі судді Мичка І.М., у справі № 562/2539/17,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що їй спільно з ОСОБА_3 як співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. На підставі виготовленої у грудні 2016 року технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки вона оформила за собою право власності на частину цієї ділянки площею 0,1207 га (кадастровий номер :01:001:0497), а інший співвласник площею 0,1293 га (кадастровий номер :01:001:0498). 17 грудня 2016 року ОСОБА_3 відчужив свою частку в домоволодінні (55/100) разом із земельною ділянкою ОСОБА_2 09 березня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір про поділ майна в натурі, на підставі якого вони розділили вищевказаний житловий будинок на два окремих. В подальшому новоутвореним об`єктам нерухомості були присвоєні різні поштові адреси. Вважає, що за відсутності укладеного між сторонами договору про встановлення сервітуту, ОСОБА_2 безпідставно користується проходом (проїздом) по належній їй земельній ділянці. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди в користуванні майном шляхом заборони відповідачу та членам її сім`ї проїзду (проходу) по належній їй земельній ділянці.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,1207 га (кадастровий номер :01:001:0497) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, шляхом заборони ОСОБА_2 та членам її сім`ї проїзду (проходу) по належній ОСОБА_1 земельній ділянці.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідач та члени її сім`ї безпідставно використовують належну позивачу земельну ділянку для проходу, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності в них права на такий вид земельного сервітуту.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Вказує, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу встановлення сервітуту був укладений усний договір, і між ними було досягнуто усіх істотних умов договору, крім того, на всіх документах технічної документації де зазначений сам сервітут і його межі та розмір є погодження позивача.

Звертає увагу, що земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, площею 0,0080 га. був зареєстрований 12 грудня 2016 року відповідно до ст. 100 ЗК України, терміном безстроково, що підтверджується витягом №НВ-017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0497.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 19 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи останньої просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без зміни.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 45089771 від 05.10.2015 ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_3 належала на праві спільної сумісної власності 1/1 частка земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:001:0480, яка розташована по АДРЕСА_1 , як співвласникам житлового будинку АДРЕСА_1 .

У грудні 2016 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки, яка перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на підставі якої було зареєстровано право власності на окремі земельні ділянки, зокрема за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1207 га, кадастровий номер якої :01:001:0497, а за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1293 га, кадастровий номер якої :01:001:0498.

Згідно пояснювальної записки, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право постійного земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху ОСОБА_3 , перебуває у власності ОСОБА_1 , що розташована в межах АДРЕСА_1 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, розроблена ФОП ОСОБА_4 згідно плану поділу земельної ділянки від 02.12.2016. Відповідно до завдання на виконання робіт, зокрема, підставою для виконання роботи є: договір на виконання робіт від 12.12.2016; заява ОСОБА_3 ; план поділу земельної ділянки від 02.12.2016. Крім того, до вказаної технічної документації додано письмове обгрунтування ОСОБА_3 від 13.12.2016 щодо встановлення земельного сервітуту "у зв`язку з необхідністю під`їзду до існуючого гаража, який перебуває на його земельній ділянці відповідно до плану поділу земельної ділянки від 02.12.2016.

17.12.2016 ОСОБА_3 було відчужено свою частину будинку (55/100 частин) та земельну ділянку на користь третьої особи - ОСОБА_2 , з якою 09.03.2017 позивачем було укладено договір поділу житлового будинку, що є спільною частковою власністю, на підставі якого зареєстровано два окремі домоволодіння та присвоєні окремі поштові адреси.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі № 817/729/18 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Здолбунівському районі Головного Держгеокадастру у Рівненської області Андрущак Ольги Сергіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 про зобов`язання Державного кадастрового реєстратора Відділу у Здолбунівському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Андрущак Ольгу Сергіївну виключити з Державного земельного кадастру відомості про встановлення земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху площею 0,0080 га по земельній ділянці кадастровий номер № :01:001:0497, що належить позивачу.

Зобов`язано Державного кадастрового реєстратора Відділу у Здолбунівському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненської області Андрущак Ольгу Сергіївну виключити з Державного земельного кадастру відомості про встановлення земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху площею 0,0080 га по земельній ділянці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 кадастровий номер № :01:001:0497.

Рішення набрало законної сили 16 серпня 2018 року.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦПК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з статтею 90 ч.2 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

У пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

З наведених норм матеріального права вбачається, що позов власника про усунення порушень права на землю, не пов`язаного із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником землі і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до листа, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області направленого на ім`я ОСОБА_1 , на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі № 817/729/18 07 грудня 2018 року земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху площею 0,0080 га по земельній діяльні з кадастровим номером :01:001:0497, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 виключено із відомостей Державного земельного кадастру.

Як зазначалося, суд першої інстанції встановив, що позивач є власником земельної ділянки, права якого порушено внаслідок дій відповідача.

Такі встановлені судом обставини у справі є підставою для відновлення порушених прав позивача.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження неможливості використання їхнього нерухомого майна, яке перебуває у виключній залежності від проходу (проїзду) через земельну ділянку позивача та неможливе в інший спосіб.

Окрім того, на час вирішення спору відповідач ОСОБА_5 про встановлення сервітуту на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку не зверталася.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий :

Судді :