Справа № 468/1548/19-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря Рафальської К.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу №468/1548/19-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги за спожитий природний газ на утримання житлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 . На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що вона та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками квартири, загальною площею 51,4 кв.м, розташованої по АДРЕСА_1 , та зареєстровані у вказаному житлі, однак не проживають у ньому. З липня 2018 року відповідач не бере жодної участі в утриманні вказаного житла. Однак позивач в опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року з метою підтримання житлового приміщення в нормальному санітарному стані та недопущення його пошкодження здійснювала опалення квартири природним газом, сплачуючи грошові кошти за спожитий природний газ на рахунок, відкритий в ТОВ «Миколаївгаззбут», сплативши кошти в загальній сумі 3573,90 грн. Відшкодувати позивачу половину суми понесених ним витрат, що становить 1786,95 грн, відповідач в добровільному порядку відмовляється. Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь вказану суму витрат на утримання нерухомого майна та витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити.

Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову, вказавши, що відповідач не проживає у даній квартирі та позивач обмежила йому доступ до спільного майна, змінивши замок на вхідних дверях, крім того, позивач не обґрунтував те, що понесені ним витрати на опалення були необхідними для утримання квартири та причини, за яких позивач опалював квартиру саме газом, а не електричним обігрівачем, що потребувало б менших витрат, тому вважають, що відсутні підстави для задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідка ОСОБА_4 , дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопії паспорта громадянина України та реєстраційного номеру облікової картки платника податків на ім`я ОСОБА_1 ; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.09.2018 року по справі № 468/731/18-ц; світлокопію будинкової книги для прописки громадян, що проживають в АДРЕСА_1 ; світлокопію технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 ; світлокопію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.07.2018 року по справі № 468/490/18-ц; світлокопію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_2 ; світлокопії рахунків та квитанцій з оплати вартості послуг з надання природного газу; акт депутата №1 від 02.01.2020 року), суд, розглянувши спір в межах заявлених позивачем вимог, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками квартири, загальною площею 51,4 кв.м, розташованої по АДРЕСА_1 , з розміром часток кожного 1/2 та зареєстровані у вказаному житлі, однак не проживають у ньому.

Особовий рахунок з газопостачання в дану квартиру відкритий на відповідача.

В період з листопада 2018 року по квітень 2019 року позивач здійснювала опалення вказаної квартири природним газом, сплачуючи грошові кошти за спожитий природний газ на рахунок, відкритий в ТОВ «Миколаївгаззбут», сплативши кошти в загальній сумі 3573,90 грн.

Згідно з ч.1-2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

При цьому, сторони в даній справі не дійшли згоди щодо необхідності опалення належної їм на праві спільної часткової власності квартири та необхідність її опалення власне природним газом з метою утримання та збереження даної квартири.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Протягом періоду, за який позивач просить вирішити питання про стягнення витрат на утримання спільного майна, діяли положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги»№1875-IV та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»№1875-IV житлово-комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»№1875-IV визначений розподіл житлово-комунальних послуг залежно від функціонального призначення, за яким такі послуги поділяються на комунальні послуги (серед яких газопостачання), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків та послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII житлово-комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

З комплексного аналізу процитованих вище положень чинних в період виникнення спірних правовідносин законів слідує, що власне комунальні послуги, як складова частина житлово-комунальних послуг, спрямовані не на утримання будинку, а на задоволення потреб у газопостачанні відповідних фізичних осіб, що у такому будинку проживають.

За такого, витрати особи на комунальні послуги з газопостачання не можуть входити до перелічених в ст. 360 ЦК України витрат на управління, утримання та збереження спільного нерухомого майна, оскільки такі витрати з газопостачання не стосуються управління, утримання та збереження даного майна.

Аналогічна позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 20.06.2018 року по справі №725/3790/16-ц, згідно з якою відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

На підставі викладеного та у зв`язку зі встановленими судом обставинами справи суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, то відсутні підстави для стягнення з відповідача на косить позивача витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст. 358, 360 ЦК України та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене 14.02.2020 року.

Суддя: