Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6925/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 552/6925/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про зміну формулювання причин звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 23 грудня 2019 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» про визнання неправомірним та скасування наказу, визнання неправильним формулювання причин звільнення, зобов`язання внести запис до трудової книжки та стягнення середнього заробітку, який уточнила в поданій до суду 28 січня 2020 року заяві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з березня 2010 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем, 17 грудня 2019 року її було звільнено за прогул без поважних причин згідно з ч. 4 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення важчає незаконним з таких причин.

2 грудня 2019 року позивачем було подано заяву про звільнення з 17 грудня 2019 року у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, подана заява була зареєстрована, натомість 17 грудня 2019 року отримала трудову книжку та дізналася про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

В поданій до суду 23 грудня 2019 року позовній заяві в первісній редакції ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» № ПТМ00000444 від 17.12.2019. Просила визнати неправильним формулювання причини її звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Просила зобов`язати ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» знести запис до трудової книжки щодо формулювання причини звільнення на звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Просила стягнути з ПрАТ «ПТМЗ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.12.2019 по день постановлення судового рішення (а.с. 1-6).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про час, дату та місце судового засідання з розгляду справи по суті.

Відповідачем ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» 17 січня 2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 систематично порушувала правила внутрішнього трудового розпорядку, 10.12.2019, 11.12.2019 та 16.12.2019 була відсутня на робочому місці більше трьох годин, від надання пояснень відмовилася, у зв`язку з чим директором підприємства оформлено наказ про припинення трудового договору.

Позивачем 28 січня 2020 року подано до суду відповідь на відзив, в якому вважає, що складені відповідачем акти про відсутність її на робочому місці є неналежними та недопустимими доказами, в зазначені в актах дні 10.12.2019, 11.12.2019 та 16.12.2019 перебувала на роботі за адресою АДРЕСА_1 , виконувала покладені на неї обов`язки.

Також позивачем ОСОБА_1 28 січня 2020 року подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 91), просила змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з посади економіста розрахункової групи теплоенергетичного цеху ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» за наказом від 17 грудня 2019 року № ПТМ 00000444 з п. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Просила зобов`язати ПрАТ «ПТМЗ» внести до трудової книжки відповідні записи про зміну формулювання причин звільнення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував та пояснив, що звільнення позивача було проведено у зв`язку з порушенням нею трудової дисципліни, оскільки мав місце прогул, та з дотриманням норм законодавства.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали позовної заяви та інші заяви по суті справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу № П/ПР-00364 від 09.03.2010 була прийнята на посаду економіста-контролера ПрАТ «ПТМЗ», в подальшому переведена на посаду економіста розрахункової групи теплоенергетичного цеху.

Наказом по ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» № ПТМ00000444 від 17 грудня 2019 року позивача ОСОБА_1 , економіста розрахункової групи теплоенергетичного цеху звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу.

Звертаючись до суду з позовом, враховуючи уточнені позовні вимоги від 28 січня 2020 року, позивач ОСОБА_1 вважає своє звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що зверталася до роботодавця з заявою про припинення трудових відносин на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При цьому в силу норм законодавства для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визначаються такі причини, що виключають вину працівника.

Факт відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці більше трьох годин протягом робочих днів 10.12.2019, 11.12.2019 та 16.12.2019 підтверджено даними актів про відсутність робітника (а.с. 33-35), а також даними табелю обліку робочого часу (а.с. 42) та не спростовано позивачем.

Натомість позивач ОСОБА_1 , використовуючи на власний розсуд надані їй процесуальні права, заявила клопотання про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які суду пояснили, що позивач в грудні 2019 року, а саме 16 грудня та 9 грудня, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , надавала консультації та здійснювала звірку з оплати послуг з теплопостачання та підігріву води, які отримуються споживачами від ТОВ «Плтаватеплокомфорт».

В силу норм ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій несе кожна сторона.

Позивач ОСОБА_7 , використовуючи на сласний розсуд надані їй права, суду пояснила, що починаючи з вересня 2019 року та станом на грудень 2019 року працювала за сумісництвом та перебувала в трудових відносинах з іншим товариством ТОВ «Полтаватеплокомфорт».

Надані до суду позивачем ОСОБА_1 докази, а саме: копії сторінок розрахункових книжок споживачів послуг теплопостачання (а.с. 66-69), акт про присутність на робочому місці (а.с. 70), а також показання допитаних в судовому засіданні свідків свідчать про те, що в період 10.12.2019, 11.12.2019 та 16.12.2019 позивач ОСОБА_1 виконувала трудові обов`язки не в межах трудового договору, укладеного з ПрАТ «ПТМЗ», а в межах трудового договору, укладеного з ТОВ «Полтаватеплокомфорт».

Виконання позивачем трудових обов`язків за трудовим договором, що обумовлені інтересами роботодавця ТОВ «Полтаватеплокомфорт», свідчить про те, що ОСОБА_1 в цей час одночасно не могла виконувати трудові обов`язки, обумовлені інтересами роботодавця ПрАТ «ПТМЗ».

Встановивши лані обставини, оскільки одночасно позивач не могла виконувати трудові обов`язки за двома різними трудовими договорами, укладеними з різними роботодавцями, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень відповідача про те, що позивач ОСОБА_1 протягом 10.12.2019, 11.12.2019 та 16.12.2019 була відсутня на робочому місці більше трьох годин.

Отже, мало місце порушення позивачем трудової дисципліни, що свідчить про вчинення дисциплінарного проступку, та є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 в поданому до суду відзиву на позовну заяву оспорює складені позивачем акти про відсутність її на робочому місця. Але жодні докази на старостування таких актів суду не надавала та не заявляла клопотань про допит в судовому засіданні в якості свідків осіб, які такі акти підписали.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачено нормами ст. 149 КЗпП України, згідно з якою до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як встановлено судом, звільнення позивача ОСОБА_1 було проведено за умови отримання попередньо згоди профспілкової організації (а.с. 37).

При вирішенні справи судом враховується, що відповідач в порядку, визначеному ст. 149 КЗпП України, вжив всіх можливих заходів для того, щоб отримати від порушника трудової дисципліни пояснення.

За нормами трудового законодавства метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з`ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним.

Як встановлено судом дослідженими в справі доказами, відповідач як роботодавець, вжив достатніх заходів, направлених на отримання від позивача пояснень щодо причин відсутності на робочому місці.

Зокрема, згідно складених 10.12.2019, 11.12.2019, 16.12.2019, 17.12.2019 актів ОСОБА_1 пояснення щодо причин відсутності на роботі відмовилася.

Також ОСОБА_1 не з`явилася на засідання профспілкової організації та спільне засідання кадрової комісії та профспілкового комітету (а.с. 37, 38).

Верховний Суд України у своїй постанові від 19.12.2016 у справі №6-2801цс15 вказав, що правова оцінка дисциплінарного проступку повинна проводитися на підставі з`ясування всіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмових пояснень працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку вимагати письмове пояснення від працівника і неотримання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 з займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, уповноваженим органом, правомірно.

При вирішення справи судом в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що на ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» були допущені порушення норм трудового законодавства, зокрема, не проводилася виплата заробітної плати не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також на підприємстві не проводилася виплата компенсації працівникам втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати (а.с. 45-52).

Відповідно до норм ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, на яку посилається позивач як на підставу розірвання трудового договору з відповідачем, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Отже, норми трудового законодавства обов`язковою передумовою розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачають необхідність волевиявлення працівника шляхом подання відповідної заяви працівником роботодавцю про звільнення з роботи.

В будь-якому випадку останній день роботи буде вважатися днем звільнення.

У разi припинення трудового договору незалежно вiд пiдстав власником або уповноваженим ним органом видається вiдповiдний наказ (розпорядження).

Під час розгляду даної справи судом знайшов підтвердження той факт, що позивач ОСОБА_1 4 грудня 2019 року зверталася до роботодавця ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» з заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 11).

Також встановлено, що звертаючись до роботодавця з відповідною заявою, позивач просила розірвати трудовий договір не з дати звернення до роботодавця з заявою, а з 17 грудня 2019 року.

За таких обставин суд приходить до висновку, що мало місце волевиявлення позивача про звільнення з посади саме з 17 грудня 2019 року, цей день мав бути останній днем її роботи.

Разом з тим, дослідженими в справі доказами встановлено, що після звернення до роботодавця з заявою про звільнення, позивач допустила порушення трудової дисципліни, мав місце прогул.

Отже, станом на 17 грудня 2019 року роботодавець мав обрати одну із правових підстав для звільнення позивача: з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, або з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В даному випадку, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 допустила порушення норм трудової дисципліни, роботодавець, обираючи вид стягнення, застосував звільнення.

Суд приходить до висновку, що за наявності підстав для звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, роботодавець мав право не задовольняти заяву ОСОБА_1 про її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання наказу про зміну формулювання причин звільнення із звільнення за прогул без поважних причин на звільнення за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 КЗпП України).

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача внести відповідні записи до трудової книжки є похідними від позовних вимог про зміну формулювання причин звільнення, тому задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні заявлених ним позовних вимог судовий збір за розгляд судом справи про поновлення на роботі суд вважає за можливе віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про зміну формулювання причин звільнення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Полтави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод», місцезнаходження 36014, м. Полтава, вул. Зіньківська, 6, .

Повне судове рішення складено 14 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко