Справа № 755/343/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді Марфіна Н. В.;

За участю секретаря Міроненко С. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 липня 2000 року між сторонами було укладено шлюб, під час перебування у шлюбних відносинах народилась дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин неповнолітня дитина залишилась проживати разом з позивачем, яка несе обов`язки з виховання та соціального розвитку дитини, утримання та забезпечення духовного розвитку. Позивач зазначає, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не займається вихованням дитини, не дбає про її стан здоров`я та розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не виявляє бажання спілкуватись з донькою, хоча зі свого боку позивач не чинить жодних перешкод для спілкування з дитиною. Зважаючи на те, що відповідач, як батько дитини, самоусунувся від виховання дитини, байдуже ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, ігнорує інтересами дитини, не бажає цікавитись життям та здоров`ям дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дає підстави позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про визнання вимог в повному обсязі, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документами закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свідоцтві про народження батьками дитини записані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 . (а.с. 7)

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії №13 від 22.07.2020 року), керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Як з`ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, після припинення сімейно-шлюбних стосунків малолітня дитина залишилась проживати разом з позивачем, перебуває на повному її утриманні, батько дитини самоусунувся від виховання дитини, не дбає про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ці обставини не спростовані відповідачем під час розгляду судової справи, в свою чергу відповідач звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог, що у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , який являєть колишнім чоловіком рідної сестри відповідача та хрещеним батьком неповнолітньої ОСОБА_5 пояснив, що відповідач з донькою не спілкується, участі у вихованні дитини не приймає після розлучення у 2010 році.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , яка являєть хрещеною матір`ю неповнолітньої ОСОБА_5 пояснила, що відповідач з донькою не спілкується, участі у вихованні дитини не приймає, на будь - які свята відповідач до неповнолітньої доньки не з`являється.

Допитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_7 підтримала заявлені позовні вимоги, повідмола суду про те, що свого батька з дитинства не бачила, не спілкується з нею, навіть не телефонує, матеріально допомоги ніякої не надає.

Враховуючи вищевикладені обставини, позицію позивача, яка викладена в позовній заяві щодо підстав позову на позбавлені відповідача батьківських прав, покази свідків та неповнолітньої дитини, яка висловила свою позицію щодо вказаного спору, з урахуванням позиції відповідача, який у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України визнав позовні вимоги, суд вважає доведеним обставини ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, який самоусунувся від виховання та спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, та ураховуючи інтереси неповнолітньої дитини, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав мати дитини, з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК Українивипливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 121, 125, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 26.08.2020 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації (02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 20, ).

С у д д я