Провадження 4-с/522/127/20
УХВАЛА

27 серпня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондаря В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Бойко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про опис та арешт майна боржника, за участі стягувача ОСОБА_2 та Центрального відділу ДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 02.03.2020 року надійшла скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про опис та арешт майна боржника, за участі стягувача ОСОБА_2 та Центрального відділу ДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), згідно якої просить суд:

- визнати постанову старшого державного виконавця Качури В.В. про опис та арешт майна боржників від 17.02.2020 року неправомірною;

- зобов`язати начальника Центрального відділу ДВС у м. Чернігові усунути порушення шляхом скасування постанови про опис та арешт майна від 17.02.2020 року;

- судові витрати пов`язані з розглядом скарги покласти на Центральний відділ ДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В обґрунтування скарги відзначено, що державним виконавцем при виконанні виконавчого листа №522/15584/17 виданого Приморським районним судом м.Одеси 30.08.2019 року, було накладено арешт на все майно та рахунки ОСОБА_1 . Також державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, яку ОСОБА_1 отримує в Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Г.Г.Шевченка. 17.02.2020 року державним виконавцем Качура В.В. на підставі технічного паспорту винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою здійснено опис та накладено арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , в якій постійно проживає ОСОБА_1 і яка є її єдиним житлом. Вважає постанову про опис та арешт майна незаконною, адже державним виконавцем мав би першочергово звернути стягнення на інше нерухоме майно ОСОБА_1 земельні ділянки і вже потім у разі недостатності коштів, можна було звертати стягнення на житлову квартиру. Крім того, оскаржувана постанова складена заочно і ніяких понятих при її складені не було, більше того, оскільки опис складено на підставі технічного паспорту, виготовленого на замовлення ОСОБА_2 без фактичного огляду квартири, опис не відповідає дійсності, адже за період з 16.11.205 року по теперішній час обстановка в квартирі зазнала змін. Крім того, звертатися за виготовлення технічного паспорту мав державний виконавець, а не стягувач.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 04.03.2020 року скаргу ОСОБА_3 повернуто без розгляду заявнику на підставі ч.2 ст.183 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник скаржника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої Постановою Одеського апеляційного суду від 15.07.2020 року апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04.03.2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Справа 28.07.2020 року повернулася до Приморського районного суду м.Одеси та 03.08.2020 року була передана судді Бондарю В.Я.

Ухвалою суду від 04.08.2020 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 12.08.2020 року.

У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 12.08.2020 року та поданням представника скаржника клопотання про відкладення, розгляд справи відкладено на 27.08.2020 року.

У судове засідання 27.08.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Відповідно до положень ст. 450 ЦПК України, для розгляду справ даної категорії передбачені стислі строки. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких підстав, суд розглядає справу за відсутності скаржника (боржника) та державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, враховуючи, що їх не явка не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 30.08.2019 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №522/15584/17 на постанову Одеського апеляційного суду, згідно якої суд вирішив стягнути в рівних частках зі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму коштів у розмірі 30 000 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на дату подачі позовної заяви становить 767 100 грн., тобто з кожної по 15 000 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на дату подачі позовної заяви становить 383 550 грн.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Кошкою Інною Юріївною 24.09.2019 року було відкрито виконавче провадження №60124304 з приводу виконання виконавчого листа №522/15584/17 від 30.08.2019 року.

30.09.2019 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Качурою Володимиром Володимировичем у виконавчому провадження №60124304 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

01.10.2019 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Качурою Володимиром Володимировичем у виконавчому провадження №60124304 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно якої звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , що отримує дохід у Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка, шляхом відрахування з доходу боржника на депозитний рахунок Центрального ВДВС м. Чернігів 20% до виплати суми боргу 422093 грн.

З копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що замовником його виготовлення є ОСОБА_2 , котра є стягувачем у виконавчому провадженні №60124304, а квитанцією підтверджується, що сплату за виконання технічного паспорту у розмірі 780 грн. також здійснила ОСОБА_2 .

Старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Суми) Качурою Володимиром Володимировичем 17.02.2020 року винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої проведено опис та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . У постанові відзначено, що виконавчі дії проведені у присутності двох понятих.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч.5 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов`язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Таким чином, скаржник обґрунтовано вважає, що звернення стягнення в першу чергу проводиться на земельну ділянку та інші приміщення, а на житлову квартиру в останню чергу, втім, як встановлено з матеріалів справи, державним виконавцем накладено арешт та здійснено опис квартири, а не проведено звернення стягнення на таку квартиру.

Положення щодо виготовлення технічної документації також не відносяться до здійснення арешту та опису майна, у відповідності до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Щодо відзначення ОСОБА_1 про здійснення заочного опису квартири без участі понятих, які вказані в постанові, то такі твердження не підтверджені жодним доказом.

Більше того, ОСОБА_1 навіть не надає доказів того, що виготовлений технічний паспорт відрізняється від фактичної обстановки квартири.

Державний виконавець при винесені оскаржуваної постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника керувався ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно до частини п`ятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Необхідна інформація містить у оскаржуваній постанові.

Відтак, відсутні підстави для визнання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.02.2020 року неправомірною, а відповідно і відсутні підстави для задоволення похідної вимоги, що стосується скасування такої постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У зв`язку з цим, суд доходить висновку, що оскаржувані рішення та дії державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень виконавця, а тому суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , то і вимоги про покладення судових витрат на Центральний відділ ДВС у м. Чернігову Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 451 ЦПК України, ст.ст. 18, 26, 27, 42, 45, 49, 50, 56 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про опис та арешт майна боржника, за участі стягувача ОСОБА_2 та Центрального відділу ДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Повний текст ухвали суду складено 28.08.2020 року.

Суддя В.Я.Бондар