Справа № 749/820/19
Номер провадження 2/749/73/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Шаповал З.О.

за участі секретаря Мирошниченко А.М. Якубовського М.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №749/820/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про поділ спільного сумісного подружнього майна,-

В С Т А Н О В И В

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, вказуючи, що між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який був розірвано рішенням Щорського районного суду 28 квітня 2016 року. Під час перебування сторін у шлюбі за їхні спільні кошти 19.06.2012 року на ім`я відповідачки було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який за законом являється спільною сумісною власністю, а тому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину цього будинку.

Представник позивача адвокат Хоиминська О.С. в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила визнати за позивачем право власності на 1/2 частину будинку в АДРЕСА_1 . Окрім того просила стягнута понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 768 грн. 40 коп..

Відповідачка та представник відповідачки позовні вимоги не визнали та пояснили, що шлюб між сторонами розірвано 28 квітня 2016 року, але проживати однією сім`єю та вести спільне господарство сторони перестали ще з листопада 2014 року. Позивач забрав особисті речі, майно та перевіз у с.Єнькова Рудня Сновського району за місцем своєї реєстрації. Між сторонами була усна домовленість з приводу розподілу спільного сумісного майна. Так, позивач залишив собі два мотоцикли «Ява», автомобіль «Таврія», два дерево оброблювальні станки, бензопилу, циркулярну пилу, зварювальний апарат, велосипед, господарчий інвентар, а відповідачці залишив спірний житловий будинок, окрім цього між сторонами була укладена усна домовленість, що відповідачка не буде звертатися з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, залишивши за нею право на весь будинок. Позивачем вимога про поділ спільного сумісного майна подружжя заявлена з пропуском трьох річного строку позовної давності, так як позивач по справі починаючи з дати укладення договору купівлі-продажу спірного будинку знав про наявність у нього права на частку у цьому домоволодінні, проте у листопаді 2014 року досяг усної домовленості із своєю колишньою дружиною про поділ спільно нажитого майна, забрав частину свого майна та перестав проживати у спірному житловому будинку. Відповідачка у свою чергу за усною домовленістю з колишнім чоловіком не зверталась з позовом про стягнення аліментів. 28.04.2016 року шлюб між сторонами було розірвано, рішення набрало чинності 19.05.2016 року, а тому саме з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, який закінчився 19.05.2019 року, що свідчить про те, що ОСОБА_4 пропущено строк для звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Свідки ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 пояснили, що сторони в період шлюбу купили за кошти матері ОСОБА_5 відповідачки будинок АДРЕСА_1 . З листопада 2014 року позивач перестав проживати у спірному будинку, вивіз все рухоме майно, навіть забрав господарчий інвентар. Між сторонами була усна домовленість, що позивач забирає все рухоме майно, а за відповідачкою залишається право на весь будинок.

Свідок Лизогуб пояснила, що відповідачка є її сестрою. У листопаді 2014 року ОСОБА_4 попросив у них причіп до автомобіля. Потім з`ясувалося, що він вивіз все рухоме майно з гаражу, навіть господарчий інвентар. Між сестрою та зятем була укладена усна домовленість, що сестра не буде порушувати питання про стягнення з ОСОБА_4 на дитину аліментів, а за сестрою залишиться право на будинок.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що вони проживають по сусідству з ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 . Колишній чоловік відповідачки ОСОБА_4 в кінці 2014 року декілька разів автомобілем «Таврія» з причепом вивозив майно: циркулярку, велосипед, мотоцикл та інші предмети вжитку. З цього часу він не проживав в будинку.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено в судовому засіданні, 26.09.2004 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_10 був зареєстрований шлюб, який було розірвано 28.04.2016 року, що підтверджується рішення Щорського районного суду Чернігівської області. Рішення набрало законної сили 19.05.2016 року.

Під час перебування у шлюбі за спільні кошти сторін 19.06.2019 року був придбаний будинок в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі продажу жилого будинку з надвірними спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Щорського міського нотаріального округу Татьяненко Т.В. зареєстрований в реєстрі за № 995 та який за законом являється їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Крім того, згідно ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Домовленості про добровільний поділ спірного будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

З приводу доводів відповідача та представника відповідача про застосування строків позовної давності, викладених у своєму відзиві, то суд їх відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до ст. 72 СК України «Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності».

Водночас відповідач для обґрунтування заяви про сплив строку позовної давності повинен довести суду, що перешкоджання розпочалося з цього моменту, а не пізніше. Чого зроблено не було. Іншими словами потрібні докази, а не лише заяви та покази свідків на які посилається відповідачка.

ВС також навів висновок ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15: "Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності".

Таким чином судом встановлено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя, а тому за ОСОБА_4 має бути визнано право власності на 1/2 його частину.

Ст. 141 ЦПК України вказує на те, що у разі задоволення позову судові витрати понесені позивачем стягуються на його користь з відповідача.

Отже з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп..

На підставі викладеного та керуючись ст. 60, 61, 63, 70 СК України, ст.ст. 133, 141, 263-265, 274-279, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, п.п. 15.5 п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного подружнього майна задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд Чернігівської області.

Повне рішення суду складене 17.02.2020 року.

Суддя З.О.Шаповал