ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року

м. Харків

Справа № 638/9285/19

Провадження № 22-ц/818/290/20

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2019 року, у складі судді Штих Т.В.

у цивільній справі № 638/9285/198за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

про стягнення сум відповідальності за порушення грошового зобов`язання, -

встановив:

21.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом , який в подальшому уточнив та просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь:

1) 3 % річних за прострочення повернення банківського вкладу у згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30.09.2009 року в сумі 9008,22 гривень та 38056,83 грн. гривень інфляційних втрат;

2) 3 % річних за прострочення повернення банківського вкладу згідно договору № SAMDN5047 від 01.07.2010 року в сумі 900,82 доларів США;

3) 3 % річних за прострочення повернення банківського вкладу згідно договору № SAMDN6106 від 18.06.2010 року в сумі 1801,64 доларів США;

4) 3% пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30.09.2009 року в сумі 894000, 00 гривень;

5) 3% пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору № SAMDN5047 від 01.07.2010 року в сумі 2258553,06 гривень;

6) 3% пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору № SAMDN6106 від 18.06.2010 року в сумі 4517106,11 гривень;

7) проценти за користування вкладом згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30.09.2009 року за період з 15.04.2019 по 21.06.2019 в сумі 59500,00 гривень;

8) проценти за користування вкладом згідно договору № SAMDN5047 від 01.07.2010 року за період з 15.04.2019 по 21.06.2019 в сумі 2691,78 доларів США;

9) проценти за користування вкладом згідно договору № SAMDN6106 від 18.06.2010 року за період з 15.04.2019 по 21.06.2019 в сумі 5950,00 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 30 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Стандарт» № SAMDN2984 у розмірі 100 000 гривень строком на 3 місяці із щомісячною сплатою відсотків у розмірі 21 % річних. На підставі даного пункту строк дії вищевказаного Договору неодноразово продовжувався до 2014 року.

Крім того, 13 лютого 2008 року та 30 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були укладені договори № SAMDN5929 та № SAMDN3070, за умовами яких позивач вніс на депозит грошові кошти у розмірі 20000 доларів США та 10000 доларів США.

В подальшому вказані банківські вклади були переоформлені на підставі заяв № SAMDN6106 від 18 червня 2010 року та № SAMDN5047 від 01 липня 2010 року і вже після цього неодноразово автоматично продовжувались до 2014 року.

За умовами вищевказаних договорів позивачем були внесені на депозит банку грошові кошти у розмірі 100000 гривень, 10000 доларів США та 20000 доларів США.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05.03.2019 по справі № 638/17970/15-ц, стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитних вкладів позивача, що були ним розміщені в АТ КБ «Приватбанк».

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2018 було виконане 16.04.2019 року шляхом зарахування 100000,00 грн. депозиту по першому договору (№ SAMDN2984), 282000,00 грн. суму вкладу 10000,00 дол. США з перерахунком в національну валюту за другим договором (№ SAMDN3070) та 565200,00 грн. суму вкладу 20000,00 дол. США з перерахунком в національну валюту за третім договором (№ SAMDN5929), що підтверджується випискою про рух коштів за поточним рахунком позивача в ПАТ «Укргазбанк». ОСОБА_1 звернувся із даним позовом 21.06.2019.

Оскільки відповідачем було порушено строки виконання грошового зобов`язання з повернення вкладів, невиплата нарахованих на суми вкладів процентів за користування коштами вкладника, то позивач був змушений звернутись до суду з позовом.

Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 :

- 3 % річних за прострочення повернення банківського вкладу згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30.09.2009 року в сумі 8449,31 гривень та інфляційних втрат в сумі 38056,83 гривень.

- 3 % річних за прострочення повернення банківського вкладу згідно договору № SAMDN5047 від 01.07.2010 року в сумі 844,93 долара США.

- 3 % річних за прострочення повернення банківського вкладу згідно договору № SAMDN6106 від 18.06.2010 року в сумі 1689,86 доларів США.

- 3 % пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30.09.2009 року, в сумі 298000,00 гривень.

- 3 % пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору № SAMDN5047 від 01.07.2010 року в сумі 752851,02 гривень.

- 3 % пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору № SAMDN6106 від 18.06.2010 року в сумі 1505702,04 гривень.

- проценти за користування вкладом згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30.09.2009 року гривень за період з 21.06.2019 по 15.04.2019 в сумі 59500,00 гривень.

- проценти за користування вкладом згідно договору № SAMDN5047 від 01.07.2010 року за період з 21.06.2019 по 15.04.2019 в сумі 2691,78 доларів США.

- проценти за користування вкладом згідно договору № SAMDN6106 від 18.06.2010 року за період з 21.06.2019 по 15.04.2019 в сумі 5950,00 доларів США.

Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 :

-проценти за користування вкладом згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30.09.2009 р. за період з 21.06.2019 по 15.04.2019 в сумі 885,22 грн.

-проценти за користування вкладом згідно договору № SAMDN5047 від 01.07.2010 р. за період з 21.06.2019 по 15.04.2019 в сумі 88.51 дол. США.

-проценти за користування вкладом згідно договору № SAMDN6106 від 18.06.2010 р. за період з 21.06.2019 по 15.04.2019 в сумі 177,04 дол. США.

-3% пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) "Строковий" № SAMDN2984 від 30.09.2009 р. в сумі 885,22 грн.

-3% пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору № SAMDN5047 від 01.07.2010 р. в сумі 2236,06 грн. (сума еквівалентна 88,51 дол. США, курс 25,2634 станом на 05.09.2019 день подання заяви про збільшення позовних вимог).

-3% пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору № SAMDN 6106 від 18.06.2010 р. в сумі 4472,63 грн. (сума еквівалентна 177,04 дол. США, курс 25,2634 станом на 05.09.2019 день подання заяви про збільшення позовних вимог).

-інфляційні втрати за прострочення повернення вкладу згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) "Строковий" № SAMDN2984 від 30.09.2009 р. в сумі 36553,38 грн.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі пропорційному до задоволених судом позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»зазначає, що позивач 29 вересня 2014 року звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив про відмову від автоматичного продовження строку дії вищевказаних договорів після закінчення строку їх дії та просив повідомити про місце та час виплати належних йому коштів (вказана обставина встановлена судовими рішеннями у справі № 638/17970/15-ц. Тобто, дія договорів банківського вкладу припинилась в односторонньому порядку згідно заяви позивача, що відповідно встановлено Судом у справі № 638/17970/15-ц.

Однак, суд першої інстанції помилково прийняв позицію позивача та здійснив розрахунок процентів за договорами банківського вкладу у період після їх розірвання з 21.06.2016 року по 15.04.2019 року за ставками вказаними в таких договорах, що не є вірним, оскільки договори були припиненими позивачем в односторонньому порядку.

Так, закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні. Умови договорів передбачають строк оформлення вкладів зі сплатою процентів, однак не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими вкладами у разі неповного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну їх дії.

Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до наказу N 07 від 05.01.2004 за підписом голови Правління Банку, була встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» в розмірі 1% річних. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами Банку від 25.04.2017 з 04.05.2017 було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання» - у розмірі 0,01% річних.

Тобто, у разі неналежного виконання договору банківського вкладу та неповернення та/ або затримки у поверненні, за період часу коли договір вже є розірваним на вимогу вкладника, Банк повинен нарахувати та виплатити Клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу (до запитання).

Відтак, проценти за період після розірвання договору банківського вкладу мають розраховуватись:

-за відсотковою ставкою по вкладу «На вимогу» (1%) у період з 21.06.2016 року по 03.05.2017 року;

-за відсотковою ставкою по вкладу «До запитання» (0,01%) починаючи з 04.05.2017 року по 15.04.2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції помилково не застосував ст. 1070 ЦК України до спірних правовідносин та дійшов невірних висновків в частині визначення розміру процентів за користування вкладами.

Крім того, при вирішенні питання про стягнення пені суд першої інстанції повинен був встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін. Суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки та оцінкою дійсного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення з врахуванням істотних обставин. Таким чином, відповідач беззаперечно наполягає на зменшенні суми пені, оскільки розмір неустойки не може значно перевищувати розмір збитків та при її стягненні судом повинні застосовуватися принципи розумності та справедливості.

Також, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не був взятий до уваги наданий відповідачем розрахунок інфляційних нарахувань в межах загального строку позовної давності, що був доданий до відзиву на позовну заяву.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу задовольнити частково - зменшити розмір стягнутих із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інфляційних витрат щодо депозитного вкладу 100 000 грн. за період з 21.06.2016 по 15.04.2019 з 38 056, 83 грн. до 37 790, 00 грн. В іншій частині просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 посилався на те, що не може погодитись з апеляційною скаргою, оскільки умовами депозитних договорів не передбачено можливості розірвання чи відмови від договорів в односторонньому порядку. Депозитні договори не містять умов їх розірвання або права односторонньої відмови від них. Так само як і не містять ці договори посилання на розмір процентів за користування банком коштами вкладника поза межами дії договору.

Таким чином, сам по собі Наказ голови Правління Банку від 05.01.2004 про встановлення процентної ставки за вкладами «на вимогу» спочатку 1 % річних, а з 2017 року 0,01 % річних належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в процентні ставки за вкладами. Тобто, не можна стверджувати, що цей наказ був чинний (і з його змістом був ознайомлений позивач) при укладенні та продовженні строків дії його депозитних договорів, а в нього в різні часи не вносились зручні для банку зміни.

Крім того, банк 4,5 роки на свій розсуд використовував кошти ОСОБА_1 , розірвання депозитних договорів не здійснив, що свідчить про умисне, грубе порушення прав вкладника та бажання безоплатно заробити на залучених від позивача коштах, нехтуючи загальноправовими принципами побудови цивільних відносин.

За таких обставин, стягнення правильно нарахованої позивачем пені, право на яку прямо передбачене Законом України «Про захист прав споживачів», на думку позивача, не є порушенням принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності. Зменшення суми пені до суми процентів, як того вимагає відповідач, не є справедливим по відношенню до позивача, який за надуманими забаганками банку тривалий час був позбавлений своєї власності у вигляді грошових коштів.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Кураксіна О.І. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилався на те, що судом першої інстанції належним чином перевірено матеріали справи та надано їм вірний висновок, у зв`язку з чим просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач взяті на себе обов`язки за договорами вкладу не виконав, грошовий внесок позивачу не повернув, і таким чином порушив умови договорів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що 30 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Стандарт» № SAMDN2984 у розмірі 100 000 гривень строком на 3 місяці із щомісячною сплатою відсотків у розмірі 21 % річних. На підставі даного пункту строк дії вищевказаного Договору неодноразово продовжувався до 2014 року.

13 лютого 2008 року та 30 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були укладені договори № SAMDN5929 та № SAMDN3070, за умовами яких позивач вніс на депозит грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США та 10 000 доларів США відповідно.

В подальшому вказані банківські вклади були переоформлені на підставі заяв № SAMDN6106 від 18 червня 2010 року та № SAMDN5047 від 01 липня 2010 року і вже після цього неодноразово автоматично продовжувались до 2014 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05.03.2019 року по справі № 638/17970/15-ц, стягнуто із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу у розмірі 100 000 гривень, згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30 вересня 2009 року, а також суму депозитного вкладу розмірі 30 000 доларів США, з яких 10 000 доларів США згідно заяви № SAMDN5047 від 01 липня 2010 на оформлення вкладу «Стандартний із щомісячною сплатою відсотків» та 20 000 доларів США згідно заяви № SAMDN6106 від 18 червня 2010 року (справа № 638/17970/15-ц).

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2018 виконане 16.04.2019 року шляхом зарахування 100 000 грн. депозиту по першому договору № SAMDN2984, 282 000 грн. суму вкладу 10000 дол. США з перерахунком в національну валюту за другим договором № SAMDN3070 та 565200,00 грн. суму вкладу 20000,00 дол. США з перерахунком в національну валюту за третім договором № SAMDN5929.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором після закінчення терміну його дії.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо того, що суд першої інстанції повинен був застосувати розмір процентів, який звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, а саме відповідно до Наказу голови Правління Банку від 05.01.2004 про встановлення процентної ставки за вкладами «на вимогу» спочатку 1 % річних, а з 2017 року 0,01 % річних, оскільки вказаний Наказ належним доказом бути не може, так як такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в процентні ставки за вкладами. Тобто, не можна стверджувати, що цей наказ був чинний (і з його змістом був ознайомлений позивач) при укладенні та продовженні строків дії його депозитних договорів, а в нього в різні часи не вносились зручні для банку зміни

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс1 1).

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Заходи відповідальності за порушення грошового зобов`язання та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена (аналогічна позиція виражена в Постановах ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13).

Таким чином колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 цього Закону фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором(частина перша статті 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає:споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

За приписами частини п`ятої статті 10 цього Закону у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Виходячи з вищевикладеного, вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення.

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності.

Таким чином, характер спірних правовідносин та норми правозастосування, з урахуванням положень умов та правил надання банківських послуг та положень договорів банківського вкладу, щодо відповідальності сторін за порушення умов договору згідно до чинного законодавства України, у тому числі законодавства України про відповідальність за невиконання/неналежне надання фінансових послуг свідчать про можливість застосування до банку боржнику відповідальності за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

За приписами ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги.

Як роз`яснено у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 р. № 5, пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні.

Разом з тим, частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зменшення розміру пені утричі від суми, що підлягає стягненню з відповідача, однак також погоджується з доводами представника позивача про необхідність зменшення розміру стягнутих із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інфляційних витрат щодо депозитного вкладу 100 000 грн. за період з 21.06.2016 по 15.04.2019 з 38 056,83 грн. до 37 790 грн.

Інші доводи апеляційної скарги доводи суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, за виключенням зазначеної в мотивувальній частині цієї постанови помилки суду щодо стягнення інфляційних втрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2019 року в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за договором № SAMDN2984 від 30.09.2009 року - змінити.

Зменшити розмір стягнення інфляційних втрат з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30.09.2009 року з суми 38 056,83 гривень до 37 790 гривень

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2020 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина