Ухвала

26 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 573/2180/19

провадження № 61-11864ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І. розглянувшикасаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 29 квітня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 09 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі за вимушений прогул,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ) про поновлення на посаді кур`єра, стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 18 квітня 2019 року по 18 липня 2019 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 29 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді кур`єра у ФОП ОСОБА_3 .

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 жовтня 2019 року по 29 квітня 2020 року у розмірі 20 155,62 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 29 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про розподіл понесених судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 250,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 09 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 29 квітня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу змінено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 жовтня 2019 року по 29 квітня 2020 року у розмірі 11 055,00 грн з утриманням з даної суми всіх необхідних податків і обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період включно з 01 травня 2019 року по 18 липня 2019 року у розмірі 8 245,26 грн, скасувати постанову апеляційного суду в частині, в якій залишено без задоволення апеляційну скаргу позивача, та в частині зменшення розміру суми компенсації за вимушений прогул, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині визначення розміру суми стягнення компенсації за вимушений прогул, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії розгляду.

Верховний Суд визнає зазначену справу малозначною, оскільки вона є справою незначної складності, а розмір заявлених в ній до стягнення сум не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 525 500,00 грн (250 х 2 102,00 грн).

.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховним Судом також таких випадків не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведенного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 29 квітня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 09 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі за вимушений прогул.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель