Провадження № 2/219/687/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря Єлісеєвої С.Є., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Бахмут цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.08.1994 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2006 чоловік позивача ОСОБА_3 є власником 3/5 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті залишилась спадщина, у тому числі на частину вищевказаної квартири. За заявами позивача та відповідача заведена спадкова справа. На підставі договору про поділ спадкового майна від 13.09.2019 позивач отримала спадщину у вигляді 3/5 частини вищевказаної квартири та нежитлове приміщення, що розташовані в с. Парасковіївка Бахмутського району Донецької області. Проте, 16.10.2019 нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, при перевірці в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів справжності бланку нотаріального документу ВАЕ № 727526 , на якому викладено свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 17 березня 2006 року державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори Донецької області Літвіновою В.А., за реєстровим № 3812 з`ясувалося невідповідність дати витрачання бланка нотаріального документу у Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів та дати видачі цього свідоцтва, а саме, згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 16.10.2019 року, ідентифікатор 150674068, дата витрачання бланка зазначена 02.08.2006 року. Таким чином, 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 , не може значитися як спадкове майно, хоча в БТІ воно було зареєстроване належним чином за ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Позивач та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, останній надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просить справу розглянути у його та позивача відсутність.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просить справу розглянути у його відсутність.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 15.08.1981 року (а.с.7).

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 01.08.1994 року співвласниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 198939096 від 04.02.2020 квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у спільній сумісній власності з визначенням часток за: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/5 частини за кожним; ОСОБА_3 3/5 частини (а.с.58-60).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 11.03.2019 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2006 року ОСОБА_3 є спадкоємцем 2/5 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

З договору про поділ спадкового майна від 11.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рамках спадкової справи № 09-2019, після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняли спадщину та здійснили розподіл спадкового майна. ОСОБА_1 у спадщину перейшла, у тому числі 3/5 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

З листа другої бахмутської державної нотаріальної контори № 1783/01-16 від 28.11.2019 вбачається, що за даними Спадкового реєстру після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , було заведено спадкову справу 18.07.2019 за номером 9/2019 та видано свідоцтво про право на спадщину 13.09.2019, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 58519917 від 28.11.2019 (а.с.32,33).

Постановою приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області від 16.10.2019 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на нерухоме майно 3/5 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

За матеріалами спадкової справи № 348/2006, заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , вбачається, що у свідоцтві про право на спадщину, виданому ОСОБА_3 за № 3812, зазначена дата видачі 17 березня 2006 року, у витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі, дата видачі свідоцтва про право на спадщину зазначена 02 серпня 2006 року за реєстровим № 3812 (а.с.31-52).

З наведеного вбачається, що при видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 нотаріусом було допущено помилку, виправити яку на сьогоднішній день не уявляється можливим у зв`язку із смертю особи, яка зверталась за вчиненням нотаріальної дії, ОСОБА_3 .

Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач як спадкоємці першої черги звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , між ними укладено договір про поділ спадкового майна, проте отримати свідоцтво про право на спадщину позивач позбавлений можливості, оскільки у правовстановлюючому документі, на ім`я померлого, нотаріусом допущено помилку, яку виправити неможливо.

Тобто на сьогоднішній день позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої права на вказане майно.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вказані роз`яснення мають на увазі, що спадкоємець повинен звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із неможливістю виправити помилку у правовстановлюючому документі, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку.

Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

При цьому в положенні п. 3.1 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 76, 81, 200, 223, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 328, 382, 392, 1268, 1269, ЦК України, суд

вирішив:

позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , право власності в порядку спадкування за законом на 3/5 (три п`ятих) частини квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2020 року.

Суддя О.В. Любчик