Провадження № 2/638/1146/20
РІШЕННЯ

іменем України

14.02.2020 Дзержинський районний суд міста Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В.

за участі секретаря Куценко К.Д.,

розглянувши позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ДТП,-

встановив:

Представник позивача звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 листопада 2017 року місті Харкові по вул. Клочківській 104 а за участі автомобілів « Ауді» державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля « Ниссан» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . За результатами ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження. Автомобіль « Ауді» державний номер НОМЕР_1 , відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобі № 021190/4610/0000043 від 14 квітня 2017 року застрахований Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « Уніка». ПрАТ « СК « Уніка» на підставі звіту експерта № 114/11/17 від 27 листопада 2017 року здійснила виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 у сумі 230065,39 гривень, шляхом перерахування коштів на рахунок ТзОВ « Ауді Центр Харків Восток», та у подальшому отримало 100000,00 гривень від ПрАТ « СК « АХА», де була застрахована відповідальність ОСОБА_1 . На разі позивач просить стягнути з відповідача суму 130065,39 гривень( сто тридцять тисяч шістдесят п`ять гривень 39 копійок), а також суму судового збору у розмірі 1950,98 ( одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят гривень 98 копійок.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, надали до суду заяву, де наполягали на задоволенні позовних вимог, просили справу розглядати за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання особисто не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, його захисник надав до суду відзив проти позовної заяви ( а.с. 70-74), просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав викладене заперечення проти позову, просив позовні вимоги залишити без задоволення.

Представник відповідача подав клопотання про призначення та проведення експертизи, проте у подальшому вказане клопотання не було заявлене. Суд дійшов висновку про зміну правової конструкції лінії захисту відповідача та відмову від вказаного клопотання.

Вислухавши думку захисника відповідача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив наступні фактичні обставини, докази, що їх підтверджують, та відповідні ним спірні правовідносини.

Згідно постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 грудня 2017 року 09 листопада 2017 року о 14.30 годині у м. Харкові по вул. Клочківській 104а, водій ОСОБА_1 керував автомобілем « Ниссан» державний номер НОМЕР_2 , на парковці супермаркету « Класс», не врахував дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем « Ауди» державний номер НОМЕР_1 , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдана матеріальна шкода

В діях відповідача встановлено порушення вимог п.13.1ПДР України, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2017 року у справі №638/17565/17 відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі обставини або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вчинення відповідачем адміністративного проступку не спростовується, та за наявності постанови Дзержинського районного суду м. Харкова, яка набрала законної сили, не підлягає доказуванню.

Згідно звіту №114/11/17 про оцінку колісного транспортного засобу від 09 листопада 2017 року вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля складає 240006,72 гривень.

Відповідно до страхового акту № 00242128 сума страхового відшкодування власнику автомобіля « Ауди» державний номер НОМЕР_1 склала 230065,39 гривень.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ « СК « АХА» на підставі полісу страхування серії НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , якою було виплачено позивачу відшкодування завданої шкоди в сумі 100000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, надаючи оцінку аргументам учасників справи та правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками визнаються: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, що підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Неправомірність дій відповідача, якими завдано шкоду майну позивача, встановлено в межах адміністративного судочинства по справі №638/17565/17, та відповідачем не заперечується.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відносити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, що виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика. Який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. У разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди страховою виплатою ( страховим відшкодуванням).

Вказані висновки суду кореспондуються з правовою позицією ВСУ, висловленої при розгляді справи № 6-2878цс15.

Відповідачем у відзиві та його представником у судовому засіданні не надано доказів невідповідності висновку експерта ОСОБА_5 при складання звіту про вартість завданої шкоди. Крім того ОСОБА_1 не є стороною договору, які виникли між страховиком та ОСОБА_3 . Крім того, відповідач та його представник не надали відповідних розрахунків щодо спростування нарахувань позивача.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 1166, 1167, 993, 1194 ЦК України, та ст. ст. 12, 13, 76-77, 81-82, 141, 263-264 ЦПК України, -

вирішив:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ДТП задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_5 на користь Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « Уніка», суму 130065,39 гривень( сто тридцять тисяч шістдесят п`ять гривень 39 копійок), а також суму судового збору у розмірі 1950,98 ( одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят гривень 98 копійок.

Повний текст рішення виготовлений 17 лютого 2020 року.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Штих Т.В.