Справа № 467/717/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданою в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , заінтересовані особи - Южноукраїнська державна нотаріальна контора Миколаївської області, ОСОБА_3 про визначення місця відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги заявника та доводи на їх обгрунтування

Заявник, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , як його опікун, звернулась до суду з вказаною заявою, в обгрунтування якої посилалась на те, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2012 року ОСОБА_4 оголошено померлим, однак, у виданому на підставі цього рішення свідоцтві про смерть не зазначено її місце.

Вказане перешкоджає спадкоємцю померлого ОСОБА_4 , його сину ОСОБА_2 реалізувати свої спадкові права.

Проте, як указувала заявник, ОСОБА_4 до 31 березня 2000 року був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 і до 2004 року продовжував фактично проживати за вказаною адресою.

У вересні 2004 року він поїхав в Самарську область російської Федерації, звідки не повернувся.

За таких обставин, з метою можливості реалізації спадкових прав неповнолітнім спадкоємцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник просила визначити місцем відкриття спадщини після його смерті останнє місце проживання за адресою : АДРЕСА_2 .

Процесуальні дії у справі

Окреме провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 липня 2019 року.

Ухвалами Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2019 року, від 08 серпня 2019 року, від 24 вересня 2019 року та від 18 жовтня 2019 року витребувано докази за ініціативою суду, а ухвалою цього ж суду від 08 серпня 2019 року до участі у справі у якості заінтересованої особи залучено ОСОБА_3 .

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2019 року в судове засідання викликано свідків, заявлених заявником.

Позиція учасників справи та їхнє вступне слово

Заявник в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила суду, що ОСОБА_4 доводиться їй сином, а ОСОБА_2 - онуком і одночасно підопічним.

Наразі вона має намір оформити спадщину після смерті чоловіка та сина на користь онука, однак, у свідоцтві про смерть сина не вказано її місце, а тому нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Заявник вказувала, що її син ОСОБА_4 проживав у квартирі АДРЕСА_1 , яка була приватизована на чотирьох чоловік на неї, її чоловіка та двох синів, у тому числі, й ОСОБА_4

У 2000 році квартиру продали, придбавши будинок в смт. Костянтинівка Миколаївської області.

Оскільки ОСОБА_5 був одружений із ОСОБА_3 та у них народився син ОСОБА_2 , то вона купила їм будинок в смт. Костянтинівка.

Проте, він прожив там близько двох місяців, так як ОСОБА_3 забрала дитину і поїхала до Самарської області Російської Федерації.

Оскільки син ходів забрати дитину, то десь у 2004 році поїхав слідом за ОСОБА_3 до Російської Федерації, однак, у жовтні 2004 року остання зателефонувала їй і повідомила, що ОСОБА_6 вбили.

Судовим рішення його оголошено померлим, проте, у свідоцтві про смерть не вказано її місце, що позбавляє її можливості належно оформити спадщину після смерті сина на онука.

Представник заінтересованої особи державний нотаріус Южноукраїнської державної нотаріальної контори ГТУЮ в Миколаївської області в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлялась належно, направила до суду заяви про розгляд справи за її відсутності, паралельно висловивши позицію про підтримання заявлених вимог.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання викликалась шляхом публікації оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому в силу дії норм ч.9 ст. 10, ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається належно повідомленою про дату, час і місце судового засідання, але до суду вона не прибула і причин своєї неявки не повідомляла.

Тож, суд, з огляду на положення ст. 223 ЦПК України, за умови належного повідомлення заінтересованих осіб про дату, час і місце судового засідання, не убачав об`єктивних перешкод для розгляду заяви по суті за їх відсутності.

Установлені фактичні обставини справи із посиланням на докази та на положення закону, якими керувався суд при прийнятті рішення, а також оцінка аргументів, наведених заявником

Тож, суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, керуючись законом, виходив із такого.

Зокрема, шляхом дослідження наявних у провадженні доказів та їх обсягу було установлено, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2012 року, яке набрало законної сили 30 березня 2012 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, оголошено померлим.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області 10 квітня 2012 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 34 роки, про що в Книзі реєстрації смертей 10 квітня 2012 року зроблено відповідний запис за № 1.

Місце смерті у свідоцтві про смерть не вказане, неявний прочерк.

Також дослідивши актовий запис про смерть № 1 від 10 квітня 2012 року, суд аналогічно установив відсутність у ньому відомостей про місце смерті ОСОБА_4

Матір визнаного померлим ОСОБА_4 (заявник), діючи в інтересах неповнолітнього сина останнього і будучи його опікуном, звернулась до Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області з метою оформлення спадщини після смерті сина, однак, постановою державного нотаріуса від 22 червня 2019 року, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька.

Зокрема, відмовляючи у вчиненні цієї нотаріальної дії, нотаріус посилалась на те, що місцем відкриття спадщини є, зокрема, останнє місце проживання спадкодавця. Проте, на день смерті ОСОБА_4 знятий з реєстраційного обліку за місцем реєстрації з 31 березня 2000 року.

Тож, не маючи змоги, за таких обставин, підтвердити місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , заявник, діючи в інтересах його неповнолітнього ОСОБА_2 , звернулась до суду, порушивши перед ним вказане питання.

Суд, у свою чергу, піддавши аналізу усі наявні у нього докази, як кожен окремо, так і у взаємозв`язку, виходив із такого.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна ( ч.2 ст. 1221 ЦК України).

У свою чергу, за визначенням ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч.6 ст. 29 ЦК України).

При цьому, місцем проживання, згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Та як установив суд, ОСОБА_4 із 17 вересня 1984 року по 07 жовтня 1993 року та із 26 липня 1994 року по 31 березня 2000 року був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 ( а.с. 13).

Факт проживання ОСОБА_4 за вказаною адресою до 2000 року підтвердили допитані в судовому засіданні у порядку ст. 230 ЦПК України свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

У грудні 2000 року, як слідує із пояснень заявника та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2007 року, ОСОБА_1 придбала житловий будинок АДРЕСА_3 .

Як пояснила заявник, у 2000 році помер її чоловік ОСОБА_9 , а квартиру АДРЕСА_1 вона продала і у грудні 2000 року переїхала проживати до смт. Костянтинівка.

Проте, її сину ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_3 зареєстрований не був, оскільки до 2007 року тривала судова тяганина стосовно права власності на нього.

Це підтверджується також і довідкою Костянтинівської селищної ради від 19 листопада 2019 року, згідно даних якої ОСОБА_4 на території селищної ради зареєстрований не був ( а.с. 105).

У період із 05 жовтня 2000 року по 08 серпня 2001 року ОСОБА_4 відбував покарання у ДУ « Арбузинська виправна колонія №83», звідки звільнився умовно достроково на 6 місяців 12 днів на підставі постанови Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2011 року.

А у період із серпня 2001 до вересня 2004 року, як пояснила заявник, ОСОБА_4 проживав спільно із ОСОБА_3 , то у її будинку в смт. Костянтинівка, то в м. Южноукраїнську, де вони винаймали квартиру.

Зокрема, у придбаному нею будинку, як пояснила заявник, її син та ОСОБА_3 проживали періодично, однак, не більше двох місяців поспіль.

Водночас, рішенням Южноукраїнського міського суду від 25 грудня 2012 року установлено, що у вересні 2004 року ОСОБА_3 разом із дітьми, у тому числі, й сином ОСОБА_2 виїхала в Самарську область Російської Федерації. Того ж місяця ОСОБА_4 також поїхав до Росії з метою привезти в Україну неповнолітнього сина ОСОБА_10 . Однак, у жовтні 2004 року ОСОБА_3 зателефонувала заявнику та повідомила про те, що ОСОБА_4 помер.

Тож, ці факти є для суду преюдиційними, позаяк, вони установлені судовим рішенням, що набрало законної сили.

Таким чином, із сукупності установлених фактичних обставин справи, слід зробити висновок, що останнім достовірно відомим місцем проживання ОСОБА_4 є квартира АДРЕСА_1 , оскільки у період з 05 жовтня 2000 року по 08 серпня 2001 року він відбував покарання в ДУ «Арбузинська виправна колонія №83», а із серпня 2001 по вересень 2004 року, за твердженнями заявника, проживав то у смт. Костянтинівка Миколаївської області, то у м. Южноукраїнську Миколаївської області, причому, і там і там протягом незначних проміжків часу.

При цьому, як стверджувала заявник, він проживав більше у м. Южноукранську, винаймаючи квартиру, аніж у смт. Костянтиівка, же фактично пробув не більше 2 - 3 місяців.

До того ж, адреса вказаної квартири є останнім відомим місцем реєстрації ОСОБА_4 , позаяк, суду, незважаючи на неодноразове витребування від Центру надання адміністративних послуг м. Южноукраїнська даних про місце його реєстрації з 2000 року, не вдалось здобути будь яких відомостей із даного питання, у той час, як на території Костянтинівської селищної ради він зареєстрований не був.

Зокрема, статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

А у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили (п.1.14 глава 10 розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5).

А за роз`ясненням, що надане у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Отже, можна констатувати, що у даному випадку, останнім місцем реєстрації ОСОБА_4 , і, відповідно, місцем відкриття спадщини після його смерті, є квартина АДРЕСА_1 .

Установлюючи вказаний факт у порядку окремого провадження, суд, зокрема, ураховував таке.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, у тому числі провстановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Водночас, статтею 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом, який не є вичерпним.

Так, згідно роз`яснень у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За п. 7 цієї постанови суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Однією з таких справ може бути, зокрема, встановлення місця відкриття спадщини.

Відповідно до п. 16 вказаної постанови заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

При цьому, на переконання суду, визначення місця відкриття спадщини має для юридичне значення, позаяк, дозволить реалізувати спадкові права в інтересах неповнолітнього сина померлого ОСОБА_4 , а для отримання свідоцтва про право на спадщину, за установлених обставин, необхідно надати нотаріусу рішення про встановлення місця відкриття спадщини.

Так, заявник діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , який доводиться сином ОСОБА_11 .

Водночас, ОСОБА_4 в силу дії норми ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті його батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і після смерті якого відкрилась спадщина.

А тому мета визначення місця відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 у цій ситуації дійсно направлена на настання правових наслідків.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 вказала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право ; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити

документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Тож, встановивши дійсність усіх цих обставин одночасно, ураховуючи фактичні дані, які суд мав у своєму розпорядженні, слід дійти висновку про задоволення вимог заявника шляхом визначення місця відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , позаяк, це має юридичне значення і тягне за собою правові наслідки, у тому числі, задля реалізації спадкових прав, а нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність відомостей про останнє місце проживання спадкодавця, тобто, його неможливо визначити у порядку ст. 1221 ЦК України, у той час, як чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Натомість закон дозволяє визначити місце відкриття спадщини у судовому порядку.

Як наслідок, суд приходить до висновку про задоволення цієї заяви, проте, за положенням ч.7 ст. 294 ЦПК України судовий збір не відшкодовує на користь заявника.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259, 263- 265, 268, 293, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , що подана в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , заінтересовані особи - Южноукраїнська державна нотаріальна контора Миколаївської області, ОСОБА_3 про визначення місця відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є останнє зареєстроване у встановленому законом порядку місце його проживання квартира АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца