Провадження № 2/638/1497/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Тітової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

09.08.2019 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 04.07.2016 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку та доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Великобурлуцьким ВДВС ГТУЮ в Х/о відкрито виконавче провадження, але відповідач не сплачує аліменти, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 36547,76 коп. Позивач зазначає, що загальний розмір пені становить 171 434,75 грн, проте відновідно до ст 196 СК України, загальний розмір неустойки не може перевищувати більше ніж 100 % заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим позивач просить, стягнути з відповідача пеню у розмірі 36547,76 грн, що не перевищує 100% заборгованості по аліментам.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно.

Відповідачем подано відзив проти позову, у якому зазначено, що проти позову заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими. Від сплати аліментів він не ухиляється. Відповідачем зазначено, що постійних доходів він не має, перебивається випадковими заробітками. Звертає увагу, що сума заборгованості є значно більшою від реальної у зв`язку із умисними неправомірними діями позивача. Аліменти сплачуються за його дорученням іншими особами, так як він мешкає у сільській місцевості і там відсутні відділення банків та термінали самообслуговування. Відповідач наголошує, що позивач відмовилась від суми 1500 грн та 2009 грн, тому що ці суми некоректно відправлені. При цьому ці суми були сплачені саме як аліменти. Таких сум було декілька. ОСОБА_2 просив врахувати, що він знаходиться у вкрай скрутному матеріальному стані, з 2014 офіційно не працює та задовольнити позов частково, у розмірі 10 000 грн.

Також відповідачем подано клопотання про витребування доказів з ПАТ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів по банківській картці ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.11.2019 витребувано докази з АТ «ПриватБанк».

04.12.2019 позивачем подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що станом на 18.07.2019 заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 складає 36547,76 грн. Ця сума складається за період більше ніж 20 місяців. Суми, на які посилається відповідач, що не враховані у розрахунок заборгованості не можуть бути прийняті до уваги, так як ці суми були сплачені невідомими особами, із призначенням «поповнення своєї картки в терміналі самообслуговування» у м. Києві. Також позивачем зазначено, що розмір аліментів було нараховано не нею особисто, а державним виконавцем. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач є здоровим молодим чоловіком і у продовж п`яти років вже міг би влаштуватись на роботу. У зв`язку з чим просила задовольнити позов.

08.01.2019 відповідачем повторно подано відповідь на відзив, яку обґрунтовує аналогічно відповіді на відзив, поданої 04.12.2019.

31.01.2020 відповідачем подано заперечення на позовну заяву, які обгрунтовані аналогічно відзиву.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, перевіривши обставини справи приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 04.07.2016 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2016 і до досягнення дитиною віку повноліття.

Позивачем ОСОБА_1 було отримано виконавчий лист на виконання рішення суду про стягнення аліментів та пред`явлено до виконання.

Як випливає з довідки державного виконавця від 18.07.2019 заборгованість ОСОБА_2 по аліментам становить 36547,76 грн.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен був урахувати при встановленні доведеності вини відповідача.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з розрахунку заборгованості по аліментах від 18.07.2019, який виконано головним жержавним виконавцем Великобурлуцького РВДВС ОСОБА_5 Т.С. станом на 18.07.2019 та становить 36547,76 грн.

Згідно указаного розрахунку, заборгованість по аліментам виникла, починаючи з червня 2016 та по липень 2019 та становить 36547,76 грн.

Визначаючи кількість прострочених днів зі сплати аліментів, суд виходить з того, що аліменти є щомісячним платежем, який підлягає сплаті до останнього дня кожного календарного місця, таким чином, періодом прострочення є період з першого числа кожного наступного місяця після несплати аліментів до останнього дня календарного місяця.

Отже, пеня складає 171434,75 грн.

Але здійснюючи розрахунок пені суд враховує положення ч.1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача слід стягнути пеню, яке не перевищує 100% заборгованості по аліментам, тобто 36547,76 грн.

Суд не приймає доводи відповідача ОСОБА_2 що ним було перераховано грошові кошти на сплату аліментів у сумі 2000 грн 01.03.2016, 500 грн 02.11.2017, 800 грн 08.08.2017, а також за січень 2019 року у сумі 1500 грн, за лютий 2019 у сумі 2009, так як з наданих відповідачем квитанції не вбачається, що ці суми були перераховані саме ним та саме в рахунок сплати аліментів. Окрім того, зазначених квитанцій не можливо прочитати текст.

Також судом було витребувано з АТ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів по банківській картці НОМЕР_1 , відкритою на ім`я ОСОБА_1 . З зазначених виписок вбачається, що суми на які посилається відповідач зараховані на картку ОСОБА_1 з зазначення «поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування» та «зарахування переказу на картку», без зазначення особи, яка здійснювала ці поповнення та чіткого зазначення призначення платежу, періоду за який внесено цей платіж.

При вирішенні питання про задоволення позову судом враховано, що утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних витрат, також суд враховує, що відповідач працездатна особа і не позбавлений можливості вжити заходів, спрямованих на збільшення своїх доходів.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 81, 133,137, 141, 259, 265, 268, 273, 279 ЦПК України, ст. ст. 180,196 Сімейного Кодексу України, ст. 5, 549 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 36547 (тридцять шість тисяч п`ятсот сорок сім) грн 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.02.2019.

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД