ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» серпня 2020 року

м. Харків

справа № 953/19283/19-ц

провадження № 22ц/818/3569/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідачі Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», представниця відповідача Баценюк Наталія Миколаївна,

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка Ірина Григорівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2020 року в складі судді Ніколаєнко І.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайка Ірини Григорівни про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків їх недійсності, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 29 грудня 2008 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» укладено кредитний договір № 57952-42.1-08-2, відповідно до умов якого йому надано споживчий кредит у сумі 590 000,00 грн строком з 29 грудня 2008 року по 28 грудня 2009 року на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах цього договору. Відсоткова ставка за кредитом встановлюється в розмірі 25% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ним та банком укладено договір іпотеки від 29 грудня 2008 року, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 81,6 кв м.

Зазначив, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А. про вчинення за договором іпотеки виконавчого напису.

03 листопада 2010 року приватний нотаріус вчинив виконавчий напис за реєстровим № 2766 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2011 року у справі № 2018/2-1534/11, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року, його позовні вимоги задоволено, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А. за реєстровим № 2766 за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року визнано недійсним та таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2013 року у справі № 640/4035/13-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року, у задоволенні позову Публічному акціонерному товариству «Банк «Київська Русь» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 810 864,55 грн відмовлено повністю.

У подальшому Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернувся до суду з позовом до нього про звернення стягнення на нерухоме майно шляхом визнання за банком права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 81,6 кв м, житловою площею 54,7 кв м на підставі застережень про задоволення вимог іпотекодержателя за договором іпотеки в рахунок погашення його заборгованості перед банком за кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року у справі № 640/14919/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2017 року, у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» відмовлено.

24 травня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» укладено договір відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b.

Згідно з витягом з додатку № 1 до вказаного договору сума його заборгованості за кредитним договором складає 1 991 358,31 грн.

Також, 24 травня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г.

У витягу з додатку № 1 до цього договору зазначено, що за цим договором банк відступив, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 57952-42.1-08-2 від 29 грудня 2008 року та договором іпотеки від 29 грудня 2008 року.

Зазначив, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави державний реєстратор прав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. прийняв рішення № 47036863 від 24 травня 2019 року про реєстрацію права іпотекодержателя за договором іпотеки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус».

Вказав, що іпотекою за договором іпотеки забезпечені вимоги банку за кредитним договором щодо сплати суми кредиту 590 000,00 грн, 25% річних за користування кредитом за період з 29 грудня 2008 року по 28 грудня 2009 року, а всього 737 500,00 грн. Однак, як вбачається з витягу з додатку № 1 до договору № UA-EA-2019-04-02-000001-b від 24 травня 2019 року, загальна сума заборгованості, право вимоги якої банк відступив товариству, становить 1 991 358,31 грн. Склад цієї суми визначено в публічному паспорті активу, а саме сума основної заборгованості склала 570 000,00 грн, сума відсотків 1 349 395,83 грн, сума неустойки 14 447,92 грн. Отже, банк безпідставно збільшив склад вимог, забезпечених іпотекою за договором іпотеки.

Вважав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Таким чином, з 29 грудня 2009 року банк не мав права нараховувати йому відсотки за кредитним договором. Отже, на момент укладення договору № UA-EA-2019-04-02-000001-b від 24 травня 2019 року у банку не було права вимоги щодо сплати відсотків, які перевищують суму 147 500,00 грн, та нараховані поза межами строку кредитування.

Вказав, що оскільки з 29 грудня 2009 року банк не мав права нараховувати йому відсотки за кредитним договором, у банку відсутні підстави передавати новому кредиту право вимоги, яке у нього не існує, а як наслідок, предметом договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги стала заборгованість за кредитним договором, яку банк не мав права нараховувати.

З огляду на те, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування такого права, договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b від 24 травня 2019 року, укладений між відповідачами, належить визнати недійсним.

У зв`язку з тим, що договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b від 24 травня 2019 року є недійсним, відступлення права вимоги за основним зобов`язанням не відбулось.

За таких обставин і договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави від 24 травня 2019 року також необхідно визнати недійсним.

Посилався на те, що порушення його прав внаслідок укладення оспорюваних договорів полягає у штучному та безпідставному збільшенні розміру грошового зобов`язання перед банком, грошові вимоги, яких набув Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» внаслідок укладення оспорюваних договорів, не ґрунтуються на умовах кредитного договору та суперечать приписам чинного законодавства. Оскільки договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави від 24 травня 2019 року є недійсним, то він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, зокрема, такий правочин не може бути підставою для державної реєстрації права іпотекодержателя за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус».

Зазначив, що оскільки договір відступлення права вимоги є недійсним, у державного реєстратора прав не було правових підстав для прийняття рішення № 47036863 від 24 травня 2019 року про реєстрацію права іпотекодержателя за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус». Таким чином, реєстрація права іпотекодержателя за товариством без належних правових підстав порушує його права як власника предмета іпотеки.

Просив визнати недійсним договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b від 24 травня 2019 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус»;

визнати недійсним договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за договорами іпотеки/застави від 24 травня 2019 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. за реєстровим № 655;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47036863 від 24 травня 2019 року, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі № 10937;

визнати протиправним та скасувати запис про іпотеку № 31707930 від 29 грудня 2008 року, за яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі № 10937;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47036407 від 24 травня 2019 року, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі № 10937;

визнати протиправним та скасувати запис про обтяження № 31707454 від 29 грудня 2008 року, за яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі № 10937;

всі судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47036863 від 24 травня 2019 року, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 10937; визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47036407 від 24 травня 2019 року, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровані права обтяжувача забороною на нерухоме майно за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 10937; в іншій частині позовних вимог - відмовлено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення про часткове задоволення позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення, стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства судовий збір в розмірі 2305,50 грн.

Зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми процесуального права, а саме, вийшов за межі заявленого позову та безпідставно прийняв до розгляду заяву про зміну предмету позову; не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання перед банком, тому у банку виникло право вимоги до нього, оскільки підставою відмови в задоволенні позову банку в судових рішеннях зазначено пропуск банком строку звернення до суду з позовом.

26 червня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необгрунтоавнлою. При цьому доводи його відзиву є фактично викладені ним вимоги позову.

14 липня 2020 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» надійшли додаткові пояснення, в яких товариство зазначив, що позивач при зміні предмету позову не висунув нові матеріально правові вимоги, а доповнив вже існуючі вимоги новими, що суперечить положенням статті 49 ЦПК України. В судовому рішенні суд першої інстанції змінив повністю як предмет позову, так спосіб захисту. Визнав правочин нікчемним та застосував наслідки нікчемності правочину в той час, як позивач просив на підставі відсутності у нього заборгованості за кредитним договором визнати недійсними договори відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Зазначив, що фактично позивач не погоджується з сумою заборгованості, хоча предметом розгляду справи вона не була.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року справу призначего до розгляду в режимі відеоконференції. Однак, оскільки до Харківського апеляційного суду з`явилася представниця відповідача, за заявою якого справу призначено до розгляду в режимі відеоконференції, вирішено розглянути справу в звичайному режимі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 довів, що його право порушено та підлягає захисту.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 грудня 2008 року між Акціонерним банком «Київська Русь» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 57952-42.1-08-2, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику споживчий кредит в сумі 590 000,00 грн строком з 29 грудня 2008 року по 28 грудня 2009 року на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах цього договору. Відсоткова ставка встановлюється в розмірі 25% (а.с.16-18 том 1).

29 грудня 2008 року між Акціонерним банком «Київська Русь» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 57952-42.1-08-2 від 29 грудня 2008 року, а також усіх додаткових договорів до нього. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 81,6 кв м, житловою площею - 54,7 кв м (а.с.19-24 том 1).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2011 року у справі № 2018/2-1534/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Акціонерний банк «Київська Русь», Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню, позов ОСОБА_1 задоволено; визнано недійсним та таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. від 03 листопада 2010 року за реєстровим № 2766 та договір іпотеки від 29 грудня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.Ю., укладений між Акціонерним банком «Київська Русь» та ОСОБА_1 (а.с.25-27 том 1).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2013 року у справі № 640/4035/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2013 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» задоволено частково; рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2013 року змінено, скасовано його в частині відмови у задоволенні позову Публічному акціонерному товариству «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 57952-45.1-08-2 від 29 грудня 2008 року, яка складається з основної заборгованості за кредитом в сумі 570 000,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 169 416,64 грн; позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитним договором № 57952-45.1-08-2 від 29 грудня 2008 року в сумі 739 416, 64 грн та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 5161, 50 грн; в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.32-35 том 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2013 року скасовано, рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2013 року - залишено без змін (а.с.36-40 том 1).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року залишено без змін, у справі № 640/14919/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про визнання права власності на предмет іпотеки, у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» - відмовлено (а.с.42-44, 45-48, 49-51 том 1).

24 травня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» укладено договір № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, відповідно до умов якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки, та договорами застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору права вимоги за договорами іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню.

За цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів відповідно до пункту 4.1 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежі за гарантією (якщо така видавалась), відшкодування за договором страхування тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надано банку відповідно до умов основних договорів.

Пунктом 4 цього договору передбачено, що за відступлення права вимоги за основними договорами відповідно до цього договору, включених до складу лоту F29GL42051, та відповідно протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-04-02-000001-b від 23 квітня 2019 року новий кредитор сплатив банку грошові кошти у сумі 2 115 722,32 грн без ПДВ (а.с.56-61 том 1).

Як вбачається з додатку № 1 до договору № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 квітня 2019 року зазначено кредитний договір № 57952-45.1-08-2 від 29 грудня 2008 року, позичальник ОСОБА_1 , розмір права вимоги, які переходять до нового кредитора в сумі 1 991 358,31 грн, що входить до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами (а.с.62-63 том 1).

24 травня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави, відповідно до умов якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому іпотекодержателю/заставодержателю належні банку, а новий іпотекодержатель/заставодержатель набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до іпотекодавців, заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників іпотекодавців, заставодавців, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки іпотекодавців, заставодавців або які зобов`язані виконати обов`язки іпотекодавців, заставодавців за іпотечними договорами, договором застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Вказано, що новий іпотекодержатель/заставодержатель сплатив банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Відступлення банком новому іпотекодержателю/заставодержателю прав за договором іпотеки/застави здійснюється у зв`язку з відступленням права вимоги за основними зобов`язаннями, визначеними в договорі про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 квітня 2019 року.

За цим договором новий іпотекодержатель/заставодержатель в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів відповідно до пункту 4.1 цього договору, набуває наступні права первісного іпотекодержателя/заставодержателя за договорами іпотеки/застави, а саме: одержати переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, заставодавця у порядку, визначеному договорами іпотеки/застави, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу» задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків, тощо), що випливають з умов кредитних договорів та/або договорів іпотеки/застави за рахунок майна, вказаного у договорах іпотеки/застави та додатках до цих договорів. Права банку за договорами іпотеки/застави переходять до нового іпотекодержателя/заставодержателя відповідно до цього договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.

Відповідно до пункту 4.1 цього договору вартість відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави сплачена новим іпотекодержателем/заставодержателем в межах оплати вартості відступлення права вимоги за основними зобов`язаннями (кредитними договорами), права вимоги за якими відступлені банком новому іпотекодержателю/заставодержателю відповідно до договору № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 квітня 2019 року про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги та входить до суми 2 115 722,32 грн, сплаченої новим іпотекодержателем/заставодержателем банку відповідно до договору № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 квітня 2019 року про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги та відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-04-02-000001-b від 23 квітня 2019 року (а.с.64-68 том 1).

Як вбачається з додатку № 1 до договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. 24 квітня 2019 року за реєстровим № 655, договір іпотеки від 29 грудня 2008 року з усіма додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін, та доповненнями до вказаного договору тощо, що є невід`ємними його частинами, укладено між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. за реєстровим № 10937. Визначено, що іпотекодавцем є ОСОБА_1 , предметом іпотеки - квартира АДРЕСА_1 загальною площею 81,6 кв м, житловою площею 54,7 кв м, що входить до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та іпотекодавців/заставодавців за такими договорами (а.с.69-70 том 1).

Згідно з інформацією про кредит (згідно з договором) загальний залишок заборгованості за кредитним договором № 57952-42.1-08-2 від 29 грудня 2008 року становить 1 919 395,83 грн, з яких залишок за тілом кредиту 570 000,00 грн, залишок за відсотками - 1 349 395,83 грн, залишок з пені та штрафів -14 447,92 грн (а.с.71-72 том 1).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема, договору відступлення права вимоги (цесії) визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі, відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема, положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Матеріали справи свідчать про те, що оскаржувані договори відступлення права вимоги укладено відповідно до вимог чинного законодавства. Підстав для визнання їх недійсними з наданих до суду першої інстанції доказів не вбачається.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав відзив на апеляційну скаргу та єдиною підставою для визнання оскаржуваних договорів недійсними вважав незгоду ОСОБА_1 з існуючою заборгованістю. Разом з тим пояснив, що товариство до ОСОБА_1 позов щодо стягнення заборгованості не пред`являв.

В суді апеляційної інстанції представниця відповідача не заперечувала проти того, що товариство до ОСОБА_1 позов про стягнення з нього заборгованості не пред`являв. Також, пояснила, що судові рішення, за якими Публічному акціонерному товариству «Банк «Київська Русь», правонаступником якого є товариство, відмовлено в задоволенні позову банку, навпаки підтвердило існування боргу ОСОБА_1 перед банком, а тепер - товариством, оскільки підставою відмови в задоволенні позову був пропуск строку позовної давності звернення банку з позовом, а право вимоги залишилося.

Як вбачається з матеріалів справи ані кредитний договір № 57952-42.1-08-2 від 29 грудня 2008 року, ані договір іпотеки від 29 грудня 2008 року не визнано недійсними, основний договір не виконано.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності само по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), встановлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу.

Пропущення строку позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в задоволенні позову з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Аналізуючи надані докази та норми права, слід зазначити, що незгода ОСОБА_1 з розміром заборгованості (нарахування відсотків, неустойки після закінчення строку дії договору) не може бути підставою для задоволення вимог заявленого позову, оскільки вказане не є підставою для визнання договорів відступлення права вимоги недійсними, так само не є підставою і для визнання вказаних правочинів нікчемними, але є підставою за доведеністю для відмови у задоволені частини вимог щодо стягнення заборгованості, однак, в даному випадку товариство до ОСОБА_1 не пред`явив таких вимог.

За таких умов, колегія суддів із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшла висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки під час укладання оспорюваних правочинів між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення договору.

Оскільки позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування запису про іпотеку № 31707930 від 29 грудня 2008 року, за яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі № 10937; визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47036407 від 24 травня 2019 року, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі № 10937; визнання протиправним та скасування запису про обтяження № 31707454 від 29 грудня 2008 року, за яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі № 10937, є похідними, вони також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів, оцінивши надані сторонами докази, з урахуванням встановлених обставин у справі, дійшла висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову з підстав, зазначених позивачем.

Посилання ОСОБА_1 на позиції Верховного Суду, викладених в постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 758/3453/16-ц (провадження № 61-18037св18), від 18 квітня 2019 року № 905/146/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 559/73/14-ц (провадження № 61-9337св18), від 14 травня 2019 року у справі № 914/787/18, колегія суддів до уваги не бере, оскільки висновки у вказаних справах стосувалися інших фактичних обставин справи, які не є тотожними з цією справою.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору і дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

При ухваленні нового судового рішення про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без задоволення, судова колегія приймає до уваги і інші доводи апеляційної скарги, які також вплинули на скасування оскаржуваного рішення в повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2413,80 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус».

Керуючись ст. ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайка Ірини Григорівни про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків їх недійсності залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» 2413, 80 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 вересня 2020 року.