Справа № 700/932/19
Провадження № 2/700/98/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Поліщука В.І.,

представника відповідача Добровольського О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/932/19 провадження №2/700/98/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Лисянська селищна рада Черкаської області про захист права на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Лисянська селищна рада Черкаської області про захист права на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 31 жовтня 2001 року № 234 йому було надано у користування земельну ділянку площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства в межах Лисянської селищної ради, в районі кафе «Аіст». Він добросовісно користувався земельною ділянкою тривалий час, дана земельна ділянка не вилучалась. Має намір її приватизувати. Відповідач ГУ Держгеокадастру у Черкаській області наказом від 16 лютого 2018 року № 23-574/14-18 сг надав йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність. Згідно з документацією відділу Держгеокадастру у Лисянському районі земельній ділянці присвоєно кадастровий номер , обмеження відсутні, не перебуває в користуванні або власності та відображена на проекті роздержавлення КСП «Лисянське». У травні, під час виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні йому стало відомо, що земельна ділянка передана у власність відповідачу ОСОБА_2 , учаснику АТО. За таких обставин змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, оскільки вважає, що рішення про передачу земельної ділянки, якою він користується у власність іншій особі є незаконним, та таким, що підлягає скасуванню. Просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 25.09.2017 № 23-9143/14-17-СГ.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, що викладені у відзиві. Так, відповідач у відзиві зазначає, що відповідно до п. 4.13 Положення про Головне управління, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року № 308, Головне управління наділене повноваженнями розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів. Згідно із Земельним Кодексом України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначений ст. 118 ЗКУ. 28.03.2017 року до ГУ із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га в адміністративних межах Лисянської селищної ради Лисянського району Черкаської області звернувся громадянин ОСОБА_2 . За результатом розгляду поданих документів Наказом від 07.04.2017 року № 23-1775/14-17-СГ ГУ надало йому дозвіл на розроблення проекту із землеустрою. Відповідно до заяви від 11.09.2017 року про затвердження проекту землеустрою Наказом від 25.09.2017 № 23-9143/14-17-СГ ГУ затвердило документацію із землеустрою та надало земельну ділянку у власність без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства площею 1,9996 га кадастровий номер :04:001:0145 в адміністративних межах Лисянської селищної ради Лисянського району Черкаської області. 26.01.2018 року до Головного управління позивач ОСОБА_1 звернувся із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,5000 га в адміністративних межах Лисянської селищної ради Лисянського району Черкаської області. За результатами розгляду поданих документів Наказом від 16.02.2018 року № 23-574/14-18-СГ ГУ надало дозвіл на розроблення проекту із землеустрою. У подальшому із відповідною заявою про затвердження проекту землеустрою позивач ОСОБА_1 до ГУ не звертався. Зважаючи на викладене просить суд відмовити у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відзив не подавав.

Представник третьої особи Лисянської селищої ради Черкаської області у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі.

Вивчивши та дослiдивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не пiдлягає задоволенню із наступних пiдстав.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Лисянської селищної ради Черкаської області від 31 жовтня 2001 року № 234 ОСОБА_1 було надано у користування земельну ділянку площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства в межах Лисянської селищної ради, в районі кафе «Аіст».

Згідно зі ст.22 ЗК України від 18.12.1990 року, який діяв на момент ухвалення рішення виконавчим комітетом Лисянської селищної ради №234 від 31.10.2001 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЗК України( 1990 р.) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно зі ст.24 ЗК України (1990 р.) право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.116, ч.ч.1,2 ст.118, ст.ст.125, 126 ЗК України від 25.10.2001 року:

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позивач має намір приватизувати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,5000 га в адміністративних межах Лисянської селищної ради Лисянського району Черкаської області. Для цього, на підставі рішення виконавчого комітету Лисянської селищної ради №234 від 31.10.2001 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації.

Під час виготовлення технічної документації на земельну ділянку з`ясувалося, що відповідач Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області відповідно до наказу №23-9143/14-17-05 від 25.09.2017 року надав відповідачу ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 1,9996 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адмінмежах Лисянської селищної ради Лисянського району Черкаської області, площа якої накладається на земельну ділянку площею 0,5 га, якою користується позивач ОСОБА_1 .

Вказані факти підтверджуються технічною документацією із землеустрою.

Під час розгляду справи позивач та його представник не довели, що відповідачу ОСОБА_2 передана у власність частина земельної ділянки, якою позивач володів чи користувався на законній правовій підставі.

Користування земельною ділянкою без належної правової підстави, хоч яким би воно не було тривалим, не породжує права чи охоронюваного законом інтересу щодо цієї ділянки. Зокрема, таке користування не зумовлює переваги на отримання такої земельної ділянки у власність і, відповідно, охоронюваного законом інтересу щодо цього.

Позивач не довів, що має переважне щодо відповідача право на приватизацію спірної ділянки на основі передбачених законом обставин.

Рішення виконавчого комітету Лисянської селищної ради №234 від 31.10.2001 року не може слугувати правовою підставою для користування позивачем спірною земельною ділянкою.

Такою підставою є:

записи в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, при цьому, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється (ЗК УРСР від 08.07.1970 року);

державні акти, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, при цьому, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ЗК України від 18.12.1990 року);

державна реєстрація права на земельну ділянку, оформлена відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(ЗК України від 25.10.2001 року).

Жодних, з перелічених вище документів позивач не має.

До того ж, позивач не надав акт винесення меж земельної ділянки в натуру, без якого приступати до її використання забороняється.

Оспорюваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 25.09.2017 № 23-9143/14-17-СГ фактично надано право власності відповідачу ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

Визнання цього наказу недійсним є втручанням у право власності відповідача.

Таке втручання має переслідувати законну мету, ця мета має бути виправданою для такого втручання, втручання має бути пропорційним.

Позивач не навів обставин і аргументів, які могли б виправдати втручання держави у право власності відповідача.

Та обставина, що позивач, за його твердженням, тривалий час користувався спірною земельною ділянкою, за умови відсутності у нього будь-якої правової підстави для такого користування, не може виправдати втручання у право власності відповідача ОСОБА_2 , яке вже надбане.

Доводи позивача, що передача земельної ділянки відповідачу відбулася приховано, не заслуговують на увагу. У позивача було достатньо часу для того щоб порушити питання про приватизацію земельної ділянки (понад 15 років, починаючи з 2002 року), не чекаючи поки це питання порушить відповідач.

Твердження позивача, що орган, який надавав земельну ділянку у власність відповідача, мав надавати вільну ділянку, а вона була невільною, оскільки він нею фактично користувався, не заслуговують на увагу. Втручання у це право лише тому, що земельна ділянка перед її наданням не була вилучена у особи, яка не мала правових підстав нею користуватися, є, поза сумнівом, невиправданим, оскільки буде обумовлюватися виключно формальними міркуваннями.

Позивач не надав суду передбачені законом документи, які підтверджують його право користування тією частиною земельних ділянок, яка накладається на земельну ділянку, надану у власність відповідачу. Без оформлення таких документів право користування на вказану земельну ділянку у позивача не виникло, а отже, і не може бути порушене.

Позивач не підтвердив відповідними доказами свої вимоги, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 137, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст.22, 23 ЗК України від 18.12.1990 року, ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.116, ч.ч.1,2 ст.118, ст.ст.125, 126 ЗК України від 25.10.2001 року, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Лисянська селищна рада Черкаської області про захист права на земельну ділянку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.02.2020 року.

Суддя Н. В. Бесараб