Справа № 521/2346/20
Провадження № 2-з/521/47/20
У Х В А Л А

17 лютого 2020 року

Суддя Малиновського районного суду м.Одеси Мурзенко М.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Бессараба П.А. про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення до подання заявником позову до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Заява обґрунтована тим, що між заявником та ОСОБА_4 було 04 липня 2018 року укладено договір про наміри, за умовами якого сторони домовились про відчуження ОСОБА_3 на користь заявника квартири за адресою АДРЕСА_1 в строк до 31 грудня 2019 року, за договором в якості авансу заявником було передано 5 000 доларів США, до теперішнього часу договір купівлі-продажу квартири не укладено, кошти заявнику не повернуто, у зв`язку із чим заявник звертатиметься до суду з позовом про примусове стягнення вказаних коштів, необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовує небезпекою відчуження ОСОБА_5 вказаної квартири, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Суддя, дослідивши матеріали заяви доходить висновку про часткове її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Забезпечення позову це сукупність процесуальних заходів, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та застосовуються з метою недопущення вчинення відповідачем дій, направлених на фактичну неможливість виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, зазначених в п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу виконання умов договору про наміри сторін від 04.07.2018 року, заявник має наміри подати позов про стягнення отриманих ОСОБА_3 коштів в зазначеній в договорі сумі.

Враховуючи характер відносин, що склались між сторонами, розмір суми, про стягнення якої має намір просити заявник, вартість квартири, зазначену в договорі про наміри, відсутність відомостей про наявність у ОСОБА_3 коштів, доходів або іншого майна, за рахунок якого можливим є виконання рішення суду у разі пред`явлення та задоволення позову, суд доходить висновку про існування небезпеки невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо обрання заходу забезпечення позову, суддя доходить висновку, що вимога заявника про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно не підлягає задоволенню, оскільки такий вид забезпечення не є співмірним із заявленими вимогами й позбавляє сторону здійснювати всі правомочності власника.

Визначаючи вид забезпечення позову, суд, виходячи з засад розумності та співмірності, необхідності дотримання прав відповідача, доходить висновку про необхідність обмеження можливості розпорядження ОСОБА_5 належною їх квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірних об`єктів нерухомого майна, оскільки вжиття зазначених заходів забезпечення позову не порушить прав відповідача на час розгляду справи володіти та користуватись вказаною квартирою, одночасно забезпечуючи можливість звернення стягнення на неї у разі задоволення позову при примусовому виконанні рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Враховуючи відсутність відомостей щодо можливих збитків відповідачів та їх розміру на час розгляду заяви про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна тридцять днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 152, 153, 157 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити частково.

Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення учаснику справи копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя М.В.Мурзенко