Постанова

Іменем України

26 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 748/1815/18

провадження № 61-9876св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернігівська районна державна адміністрація, Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, Олишівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, Серединська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року у складі судді Майбороди С. М. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Вінгаль В. М., Бобрової І. О., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернігівської районної державної адміністрації, Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Серединської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай).

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , який за життя фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , й за життя як бувший член колгоспу імені Куйбишева, реорганізованого шляхом об`єднання з Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Агрокомсинтез» (далі - СЗАТ «Агрокомсинтез»), набула право на земельну частку (пай), проте не отримала ні сертифікату на право на земельну частку ні відповідного державного акта. ОСОБА_2 після смерті дружини також у встановленому порядку не оформив право на земельну частку (пай), у зв`язку з чим вона позбавлена можливості оформити спадщину після смерті батька до складу якої входить земельна частка (пай).

З урахуванням викладеного, та посилаючись на положення Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», статті 152 ЗК України, ОСОБА_1 просила визнати за нею, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) із земель колективної власності СЗАТ «Агрокомсинтез» у розмірі 5,86 умовних кадастрових гектарів, затверджених розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації від 02 березня 2000 року № 118, що за життя належало ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 за життя не набула право на земельну частку (пай), спадкодавець позивача її батько також не набув таке право, а тому таке право не може бути визнане за позивачем.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У травні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано, що мати позивача ОСОБА_3 за життя набула право на земельну частку (пай), оскільки була включена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, проте на даний час вказаний список відсутній, що не може слугувати доказом того, що ОСОБА_3 не набула права на земельну частку (пай), натомість обставиною, що свідчить про включення матері до вказаного списку є пряма норма закону, а саме пункт 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», відповідно до якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві і не припинилися внаслідок його смерті, позивач має в порядку спадкування право на земельну частку (пай) із земель колективної власності СЗАТ «Агрокомсинтез» у розмірі 5,86 умовних кадастрових гектарів, яке було правонаступником колгоспу імені Куйбишева, згідно розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 02 березня 2000 року № 118, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, унаслідок чого ухвалено незаконні рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому 25 червня 2019 року відзиві, Іванівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на те, що спадкодавці за життя права на земельну частку (пай) не набули, сертифікату чи державного акта на право власності на земельну частку (пай) не отримували, а тому таке право до складу спадщини не входить.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

За повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилася.

Згідно довідки Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 2/374 від 13 травня 2017 року ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована та проживала разом з чоловіком ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2017 року, залишеним без змін у вказаній частині постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 травня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_2 склав заповіт на користь ОСОБА_1 , яким все своє майно, де б воно не знаходилося і в чому б воно не заключалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він по закону буде мати право, заповів позивачу.

14 квітня 2004 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 23 травня 2016 року № 342 та архівної довідки Чернігівської районної державної адміністрації від 19 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 працювала в колгоспі імені Куйбишева з 1947 року по 1979 рік та була його членом.

Рішенням зборів уповноважених членів колгоспу імені Куйбишева від 07 лютого 1995 року № 2 вирішено припинити діяльність підприємства, реорганізувавши його шляхом приєднання до СЗАТ «Агрокомсинтез», унаслідок чого до товариства переходять усі майнові права та обов`язки підприємства, доручено голові підприємства дотримуватися принципу добровільності при зміні статусу членів колгоспу у зв`язку з їх включенням до складу акціонерів товариства.

Загальними зборами уповноважених членів колгоспу імені Куйбишева 06 жовтня 1995 року прийнято рішення про припинення діяльності колгоспу у зв`язку з приєднанням до СЗАТ «Агрокомсинтез» та переведення всіх керівників, спеціалісті та інших працівників на роботу до товариства.

Розпорядженням голови Чернігівської районної ради та державної адміністрації від 06 жовтня 1995 року № 334 скасовано державну реєстрацію колгоспу імені Куйбишева, вилучено печатку та штамп підприємства.

Згідно статуту СЗАТ «Агрокомсинтез», акціонерне товариство є самостійним господарюючим статутним суб`єктом, яке засноване на колективній власності громадян, які добровільно об`єдналися. Засновниками товариства є акціонери.

Таким чином, кожен член колгоспу мав право на добровільних засадах увійти до складу акціонерів СЗАТ «Агрокомсинтез», автоматичного зарахування не передбачалося.

Розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 22 листопада 1995 року № 65 передано у колективну власність для сільськогосподарських потреб СЗАТ «Агрокомсинтез» землі загальною площею 9 463,6 га та видано державний акт на право колективної власності на землю серії ЧН -022 від 22 листопада 1995 року.

Розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 02 березня 2000 року № 118 затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розмір в умовних кадастрових гектарах земель колективної власності СЗАТ «Агрокомсинтез», згідно додатку, та доручено районному відділу земельних ресурсів забезпечити виготовлення та видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Відповідно до повідомлення Управління Держгеокадастру в Чернігівському районі Чернігівської області від 07 лютого 2017 року, на ім`я ОСОБА_3 не виготовлявся та не видавався сертифікат на право на земельну частку пай по колишньому СЗАТ «Агрокомсинтез» на території Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Списки колгоспників даного господарства та пенсіонерів з їх числа складала комісія з урегулювання земельних відносин на території Ладинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Сертифікати на право власності на земельні частки (пай) видавалися на підставі розпорядження Чернгівскьої районної державної адміністрації від 02 березня 2000 року № 118.

Згідно повідомлення архівного сектору Чернігівської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області список громадян-членів СЗАТ «Агрокомсинтез», який є додатком до державного акта на право колективної власності на землю серії ЧН-022 від 22 листопада 1995 року, відсутній.

За інформацією з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СЗАТ «Агрокомсинтез» з 04 лютого 2011 року припинило свою діяльність.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (оголошення громадянина померлим).

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (частина друга статті 548 ЦК УРСР 1963 року).

Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 5 ЗК України 1990 року в редакції, чинній на час відкриття спадщини, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року в редакції, чинній на час відкриття спадщини, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Спадкодавець ОСОБА_3 , яка не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, за життя не реалізувала свого права на земельну частку (пай), в свою чергу спадкодавець ОСОБА_2 за життя не звертався до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 та не ставив питання про право останньої на земельну частку (пай).

Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР 1963 року правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що мати позивача ОСОБА_3 за життя не набула права на земельну частку (пай), а відповідно не набув такого права в порядку спадкування її чоловік, позивач в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 також не набула такого права. Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи ОСОБА_1 , наведені в обґрунтування касаційної скарги, про те, що її мати була включена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було, а за змістом вищенаведеної статті 81 ЦПК України доказування (а отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аргументи касаційної скарги про те, що відсутність списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства не може слугувати доказом того, що спадкодавець ОСОБА_3 не набула права на земельну частку (пай), тому що немає і доказів зворотнього, є неспроможними, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто обов`язок надання доказів на підтвердження обставин, які покладені в основу позову, лежить на позивачеві.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ухвалені у справі судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко