Справа № 462/1026/19 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1790/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:71
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Сеньків Х.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 07 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 16 жовтня 2019 року (залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року) закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорення батьківства позивача стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відмовою згаданого позивача від поданого ним позову (а.с. 85, 184-185).

21 жовтня 2019 року відповідачка ОСОБА_2 надіслала на адресу суду Клопотання про відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Клопотання обгрунтовувалося тим, що ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 21 травня 2019 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та призначено по справі судову генетичне експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи і для проведення якої вона разом з малолітнім сином на виклик експерта 02 серпня 2019 року змушені були прибути у місто Київ.

22 липня 2019 року позивачем було перераховано на її платіжну картку 2 600 грн., однак її фактичні видатки, пов`язані з проведенням експертизи, насправді склали 6 997 грн. 39 коп., які складаються з:

- 2 186 грн. 94 коп. вартість чотирьох залізничних квитків з м.Львова до м. Києва і в зворотньому напрямку;

- 8 грн. - витрати на придбання квитків на проїзд міським транспортом у м.Києві;

- 2 000 грн. добові витрати на її харчування та фінансування інших власних потреб та потреб її малолітньої дитини;

- 2 802 грн. 45 коп. - компенсація „за відрив від звичайних занять відповідача та його малолітньої дитини.

З урахуванням наведеного, відповідачка ОСОБА_2 просила стягнути з позивача на її користь 4 397 грн. 39 коп. (6 997 грн. 39 коп. 2 600 грн.; а.с. 91-95).

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 04 квітня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, відмовлено (а.с. 217-218).

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_2 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її клопотання про відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм процесуального і матеріального права.

Вважає, що „перелік витрат сторін (склад витрат), наведений у статті 133 ЦПК України, не є вичерпним.

Покликається на те, що „згідно з приписами ч.3 ст. 140 ЦПК України, у випадках, коли сума витрат, пов`язаних з ... вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Вважає, суд „не дотримався умов та підстав, визначених ч.3 ст. 141 ЦПК України, не встановив та про них в оскаржуваній ухвалі не зазначив.

Вважає, що суд „не надав жодної правової оцінки і при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував „вимог відповідача про стягнення з позивача компенсації за відрив від звичайних занять.

Вважає, що „у разі відмови позивача від позову, закон не покладає на відпоідача обов`язок доказування, які саме необгрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, відповідач лише повинен довести факт понесення витрат, пов`язаних з розглядом справи та їх розмір, оскільки необгрунтованість дій позивача, у такому разі, законом презюмується (а.с. 224-240).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, і є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 148/312/16-ц).

Конституційний Суд України в рішенні від 25 грудня 1997 року № 9-зп у справі за конституційним зверненням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інших щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) вирішив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);

В позовній заяві ОСОБА_1 наведено мотиви та підстави для звернення згаданого позивача до суду з позовом про оспорення батьківства.

Частиною 5 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.

Таким чином, за змістом вищенаведеної норми процесуального закону, для стягнення компенсації здійснених відповідачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести (а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні), які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи позивач мав на меті протиправну мету, а саме - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується (наведена правова позиція також знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 148/312/16-ц).

Як вбачається з вищенаведеного, чинним цивільним процесуальним законодавством саме на відповідача покладається обов`язок доведення суду належними та допустимими доказами факту необгрунтованості дій позивача та наявність в останнього протиправної мети при зверненні до суду з позовом, а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що „у разі відмови позивача від позову, закон не покладає на відпоідача обов`язок доказування, які саме необгрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, відповідач лише повинен довести факт понесення витрат, пов`язаних з розглядом справи та їх розмір, оскільки необгрунтованість дій позивача, у такому разі, законом презюмується, не грунтуються на нормах чинного цивільного процесуального законодавства та є надуманими.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач (заявляючи клопотання про призначення по справі судової генетичної експертизи) просить задоволити його позов „у разі не підтвердження кровної спорідненості між ним та малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як стверджується подальшим розвитком подій, позивач, отримавши Висновок експерта про вірогідність підтвердження його батьківства стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у величині не менш ніж 99,99 % (т.1, а.с. 56), подав до суду заяву про закриття провадження у справі „у зв`язку із підтвердженням (його) батьківства (т.1, а.с. 62).

З урахуванням вищенаведеного ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.10.2019 року (залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25.02.2020 року) провадження у справі і було закрито (т.1, а.с. 85, 184-185).

В той же час, Клопотання відповідачки про відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертизи не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, які б свідчили про те, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, мав на меті саме протиправну мету, зокрема умисне ущемлення прав та інтересів відповідачки.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачкою не надано належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами, оскільки саме по собі звернення до суду з позовом є гарантованим Конституцією України та статтею 4 ЦПК України.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне відмітити і наступне.

ЦПК України встановлено, що:

-судові витрати (а не „витрати сторін, як про це зазначено у апеляційній скарзі) складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 133);

-до витрат, пов`язаних з розглядом справи (у відповідності до частини 2 статті 133) належать витрати:

1)на професійну правничу допомогу;

2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з вищенаведеного, перелік видів судових витрат чітко визначений чинним цивільним процесуальним законодавством і доводи апеляційної скарги стосовно того, що „перелік витрат сторін (склад витрат), наведений у статті 133 ЦПК України, не є вичерпним, також є надуманими.

Порядок визначення розміру витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз, встановлено статтею 139 ЦПК України і цей порядок не включає в себе витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту для проведення експертизи, витрат на пересування міським транспортом у цьому населеному пункті, а також „добових витрат на харчування та фінансування інших власних потреб, так само, як і компенсації „за відрив від звичайних занять відповідача та його малолітньої дитини.

В той же час, частиною 1 статті 138 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для її скасування відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 07 квітня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 01 вересня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.