ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 544/592/20
провадження № 2/753/7137/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2020 р. м. Київ,

Суддя Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договороу, не посвідченого нотаріально, дійсним, та звернення стягнення на житловий будинок з господарчими будівлями та земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва, на підставі ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договороу, не посвідченого нотаріально, дійсним, та звернення стягнення на житловий будинок з господарчими будівлями та земельну ділянку, в якій позивач просить визнати дійсним договір позики, забезпечений заставою від 27.05.2017 року та звернути стягнення на предмет застави за договором позики шляхом визнання за позивачем права власності на предмет застави - житловий будинок з господарчими будівлями та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем. .

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку, що справа не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва з огляду на наступне.

Цивільну справу направлено до Дарницького районного суду м. Києва на підставі ст. 27 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як роз`яснено у п.41 та п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі № 368/352/18, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Незважаючи на те, що спір виник із договору позики, однак позивач у позовній заяві просить у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Відтак, застосовуючи положення частини першої статті 30 ЦПК України, враховуючи, що позивач просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Дарницького районного суду м. Києва,справа підлягає направленню для розгляду Пирятинського районного суду Полтавської області, так як відповідний позов має розглядатися за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу якого виник спір.

Крім того, недотримання правил юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

За приписами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень частини першої, другої статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно з частиною третьою статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-14, 30-32, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу № 544/592/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договороу, не посвідченого нотаріально, дійсним, та звернення стягнення на житловий будинок з господарчими будівлями та земельну ділянку - направити на розгляд до Пирятинського районного суду Полтавської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня її проголошення, а у випадку відсутності особи в судовому засіданні з дня отримання копії цієї ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: М.О. Заставенко