Постанова

Іменем України

27 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 362/5342/16-ц

провадження № 61-2905св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніков Іван Михайлович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шумило Наталія Миколаївна, на постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Мережко М. В., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 та присадибну земельну ділянку площею 0,1950 га за цією ж адресою.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 19 березня 2002 року, згідно з яким заповіла їй все своє майно. Вона як спадкоємець за заповітом у встановлений законом шестимісячний строк подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, на підставі чого була заведена спадкова справа.

Однак, звернувшись у жовтні 2016 року до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, вона дізналася, що відповідач як непрацездатний син померлої претендує на обов`язкову частку у спадщині, яка становить 1/4 частини спадкового майна.

Зазначала, що наявні підстави для зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині відповідача, оскільки відповідач приїздив до матері, яка хворіла та з 2014 року не могла себе самостійно обслуговувати, приблизно один раз на рік, не допомагав їй ні матеріально, ні фізично, хоча мав таку можливість. Всю необхідну допомогу та догляд за матір`ю здійснювала вона.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила зменшити розмір обов`язкової частки ОСОБА_2 із 1/4 частки до 1/8 частки у спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_3 і до якої входить житловий будинок і земельна ділянка по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2017 року у складі судді Корнієнка С. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зменшено розмір обов`язкової частки ОСОБА_2 із 1/4 частки до 1/6 частки у спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що за життя матері відповідач не дбав про неї, хоча мати потребувала постійного нагляду, а після її смерті не брав участі у її похованні, а тому дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру обов`язкової частки непрацездатного відповідача у спадщині на підставі частини першої статті 1241 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що відповідач навмисно ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги, а також, що він мав таку можливість.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У лютому 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відповідач ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік та хвороби була у безпорадному стані, а тому розмір його обов`язкової частки має бути зменшений.

Також вказувала на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання її адвоката про відкладення розгляду справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін у справі - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй на праві власності нерухоме майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 та присадибну земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку за цією ж адресою розміром 0,1950 га.

За життя спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт від 19 березня 2002 року, згідно з яким заповіла своїй дочці ОСОБА_1 все належне їй майно.

Спадкоємцями ОСОБА_3 є її діти: ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом, та ОСОБА_2 як непрацездатний син померлої, що має право на обов`язкову частку у спадщині.

Спадкоємці прийняли спадщину у встановленому законом порядку шляхом подання нотаріусу заяв про прийняття спадщини.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Із 01 жовтня 2011 року набрав чинності прийнятий 08 липня 2011 року Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI, відповідно до положень якого, починаючи з 2013 року, для чоловіків загальний рік виходу на пенсію поступово збільшується до 62 років за такою схемою: 60 років 6 місяців - які народилися з 01 січня 1953 року по 01 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 01 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 01 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

У справі, що переглядається, установлено, що відповідач досяг пенсійного віку, є непрацездатним та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильськй АЕС у 1986-1987 роках (категорія 2), страждає низкою хронічних хвороб, потребує медичної допомоги, в тому числі стаціонарного лікування.

Відповідач разом із своєю сім`єю проживає у м. Суми, яке розташоване на значній відстані від проживання спадкодавця - с. Велика Солтанівка Васильківського району Київської області.

Установивши, що відповідач внаслідок стану здоров`я та місця проживання не мав змоги надавати утримання і часто відвідувати матір чи безпосередньо доглядати її, а позивач не надала належних та достатніх доказів на підтвердження того, що між відповідачем та спадкодавцем було припинено спілкування, та доказів того, що відповідач навмисно ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги, а також, що він мав таку можливість, або інших обставин, які мають істотне значення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру обов`язкової частки відповідача у спадщині.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання її адвоката про відкладення розгляду справи не є підставою для скасування судового рішення, оскільки остання була належним чином повідомлена про судове засідання на 10 січня 2019 року, що не перешкоджає розгляду справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шумило Наталія Миколаївна, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк І. А. Воробйова Р. А. Лідовець