Справа № 304/715/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Крегул М.М.., при секретарі Ковач В.Ю., за участю представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Яцко В.Л., зацікавленої особи приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу Маріаш В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород цивільну справу у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу Маріаш В.І., про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч.6 ст.268 ЦПК України 28.08.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 02.09.2020 року.

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення юридичного факту, а саме факт прийняття у спадщину за померлим ОСОБА_2 житлового будинку з надвірними спорудами, а не квартири за адресою АДРЕСА_1 .

На обґрунтування поданої заяви, ОСОБА_1 стверджує, що приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Маріаш В.І. заведено спадкову справу по прийняттю заявницею спадщини за померлим дідом ОСОБА_2 . Причиною звернення до суду стало те, що в ході оформлення спадкових прав стало відомо, що до правовстановлюючих документів на спадкове майно помилково внесено відомості про об`єкт нерухомого майна, який належав спадкодацю. Так, зокрема, у розділі «Тип об`єкта» у Свідоцтві про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 виданому 07.12.2005 року на підставі рішення № 51 виконавчого комітету Тур`є-Полянської сільської ради від 28.10.2005 року зазначено «квартира». Хоча вся технічна документація та будинкова книга оформлена, як на «будинок». При цьому, адресу вказано вірно без ідентифікації квартири, а саме: АДРЕСА_1 . Також допущено помилку у зазначенні імені спадкодавця, зокрема, вказано « ОСОБА_3 », хоча у свідоцтві про смерть, будинковій книзі, заповіті та витязі про реєстрацію спадкової справи зазначено « ОСОБА_3 ». Ці помилкові дані внесені до Державного реєстру права власності на нерухоме майно.

Заявник вказує, що під час звернення до нотаріуса для оформлення спадщини виникла необхідність встановити факт ідентифікації об`єкту нерухомості, зокрема, будинку за вищевказаною адресою, а не квартири.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 14.08.2020 року в даній справі відкрито провадження та ухвалено проводити в порядку окремого провадження.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Яцко В.Л. підтримав подану заяву, просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у заяві.

Заінтересована особа приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу Маріаш В.І. у судовому засіданні пояснив, що 07.07.2018 року до нього звернулась гр. ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_2 . Однак, зазначив, що оформити спадщину він не взмозі, оскільки необхідно встановити вид об`єкту нерухомості, так як технічна документація та будинкова книга оформлена як на будинок, а у свідоцтві про право власності, що є правовстановлюючим документом є зазначена квартира.

Заслухавши пояснення представник заявника ОСОБА_1 адвокат Яцко В.Л., приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу Маріаш В.І., дослідивши матеріали справи, докази що додані сторонами до матеріалів справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту прийняття у спадщину за померлим ОСОБА_2 житлового будинку з надвірними спорудами, а не квартири за адресою АДРЕСА_1 , є набуття права заявника на спадщину.

Третя особа приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу Маріаш В.І., вказав, що для оформлення спадщини необхідно ідентифікувати вид об`єкту нерухомості за адресою : АДРЕСА_1 , а відтак, фактично заперечив проти того, що вказане нерухоме майно має статус житлового будинку, тому суд приходить до висновку, що під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного, а не окремого провадження.

Хоча, законодавець не дав визначення самого поняття "спір про право", відносно якого в юридичній науці існують різні тлумачення. Та в основному, під спором про право розуміють опір, перешкода у здійсненні цивільного права, які із законом можуть бути усунені за допомогою суду. В теорії цивільного процесу під спором про право розуміють певний стан суб`єктивного права і стверджують, що спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, для категорій справ окремого провадження, є важливим, що спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспрюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, як перешкоджають реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Разом з тим, із дослідженням матеріалів справи встановлено, що в даному випадку виник спір про право, а саме інснують суперечності, конфлікт, протиборство сторін.

Згідно положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З огляду на вказане, відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу Маріаш В.І., про встановлення факту, що має юридичне значення без розгляду.

Разом із тим, згідно положено ч.6 ст.294 суд роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 294, 315,354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу Маріаш В.І., про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул