Справа №463/960/19>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року.

Галицький районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

ОСОБА_5

представника

відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи Першої львівської державної нотаріальної контори, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 , визнати за нею право на спадкування по закону після смерті ОСОБА_7 . Свої вимоги мотивує тим, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_7 з вересня 1995 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проживали вони разом за різними адресами: до 2002 року у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з 2002 по 2010 роки в кв АДРЕСА_4 , з 2010 року по дань його смерті за адресою: АДРЕСА_5 . Зазначає, що вони з ОСОБА_7 спільно проживали безперервно, були пов`язані спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, вели спільне господарство та бюджет, придбавали предмети побуту, продукти харчування, оплачували комунальні послуги. Позивач здійснила поховання ОСОБА_7 за власні кошти. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається в тому числі з квартири АДРЕСА_6 . Відповідачі права позивача на спадкування за законом не визнають, а нотаріусом було відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2019 року справа була передана на розгляд Галицького районного суду м. Львова.

Ухвалою від 29 березня 2019 року у справі відкрите загальне позовне провадження. Цього ж дня судом було постановлено ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

04 липня 2019 року ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, третю особу Другу львівську держану нотаріальну контору було замінено на належну - Першу львівську держану нотаріальну контору та роз`яснено стороні позивача вимоги ст.16 Цивільного Кодексу України та наслідки неправильного обраного способу захисту цивільних прав.

Ухвалою від 19 липня 2019 року закрите підготовче провадження у справі, призначений судовий розгляд.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що з 1996 по день смерті ОСОБА_7 вони з ним проживали спільно як родина. Спочатку вони орендували кімнату в гуртожитку на АДРЕСА_1 , а з 2002 року по 2010 рік також орендували квартиру АДРЕСА_4 . З червня 2010 року проживали на АДРЕСА_5 . Дійсно ОСОБА_7 весь час їх спільного проживання перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Проте, з позивачкою він мав спільне житло, бюджет і побут. Вони разом працювали, отримували спільні доходи та несли витрати, придбавали побутові прилади, меблі. За період спільного життя померлий іноді допомагав своїй колишній дружині ОСОБА_3 , його дочка ОСОБА_8 іноді з бабусею приходила до них в гості в квартиру на АДРЕСА_20 . Дочка знала і розуміла, що вони проживають однією сім`єю. Вказала, що ОСОБА_7 не розірвав шлюбу за життя, оскільки офіційна дружина не давала згоди на розлучення.

Представник позивача ОСОБА_2 під час розгляду справи зазначив, що встановлення даного юридичного факту необхідне для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7 Позивач проживала зі спадкодавцем систематично протягом 24 років, тому на момент відкриття спадщини вони прожили більше п`яти років, як це передбачено законодавством.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечила. Суду пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 близько 30 років до моменту його смерті. Вони постійно спільно проживали, від шлюбу мають дочку ОСОБА_4 Спочатку подружжя проживало на АДРЕСА_8 , це була квартира матері, де вони проживали спільно з мамою та братом. Після цього, з 2004 року в квартирі на АДРЕСА_9 , а останні 8-9 років жили в квартирі його матері на АДРЕСА_10 спільно з матір`ю. Жили як подружжя, був спільний бюджет, який останні 10 років складався з пенсії чоловіка, її заробітків та доходів від оренди квартири на АДРЕСА_11 . В цей час чоловік постійно не працював, хворів. Вказала, що певний час ОСОБА_7 працював у позивачки водієм та що остання була присутня на його похороні.

Відповідач ОСОБА_4 просила суд відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що вона є дочкою померлого ОСОБА_7 . Зазначила, що між позивачем та її батьком не було жодних стосунків, які б можна було назвали шлюбними. Їх поєднувала лише робота, оскільки батько працював водієм у ОСОБА_1 , а також те, що він певний час зберігав належні їй речі на її прохання. Останні 10 років батько проживав спільно з її матір`ю ОСОБА_3 та бабою ОСОБА_5 в квартирі на АДРЕСА_12 . Водночас, мати часто залишалася ночувати в квартирі на АДРЕСА_13 , оскільки звідти їй було ближче добиратися до місця роботи. Стосунки у батька та матері були нормальними шлюбними відносинами. Крім цього, у відзиві на позов (а.с.78-80) ОСОБА_4 зазначила, що в період перед смертю батька йому неодноразово викликалася швидка допомога, яка приїздила на АДРЕСА_12 , 118а. Просила врахувати, що позивач у разі задоволення позову може бути спадкоємицею батька лише четвертої черги. У задоволенні позову просила відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 заперечив проти позову, зазначивши, що за період спільного проживання, про яке зазначає позивач, вона з померлим не набули жодного спільного майна. Позивачем не надано жодних доказів проживання однією сім`єю за жодною з адрес, які нею названі.

Відповідач ОСОБА_5 в письмовій заяві просила розгляд справи проводити без її участі у зв`язку зі станом здоров`я. Раніше, в судовому засіданні 29 серпня 2019 року відповідач надала суду наступні пояснення. В період з 2010 по 2018 рік її син ОСОБА_7 проживав з нею в квартирі на АДРЕСА_12 , оскільки за станом здоров`я вона потребувала стороннього догляду. Її син був одружений з ОСОБА_9 , від шлюбу з якою вони мають доньку ОСОБА_8 . На святкуванні її днів народжень бувала лише ОСОБА_10 . Крім того, у відзиві ОСОБА_5 зазначено, що син певний час працював водієм у позивача ОСОБА_1 , проте з нею ніколи не проживав, і така ніколи не була у них вдома на АДРЕСА_12 .

Третя особа - Перша львівська державна нотаріальна контора свого представника до суду не направила. У листі від 11 листопада 2019 року завідувач контори просив розгляд справи проводити за їх відсутності.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 суду були надані наступні докази.

Копії квитанцій про оплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_6 (а.с.20-37); документи на підтвердження оплати медичних препаратів (а.с.38-40) без зазначення платника та отримувача; довідку директора студмістечка від 18 грудня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 , ОСОБА_7 з вересня 1995 року по лютий 2002 року проживали в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.45); акт, складений майстрами ЛКП «Дім» 12 грудня 2018 року про те, що ОСОБА_7 до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.46).

При цьому, листом директора студмістечка Національного університету «Львівська політехніка» від 29 травня 2019 року (а.с.134) зазначено, що довідка від 18 грудня 2018 року була складена зі слів ОСОБА_1 , що не може вважатися належним та допустимим доказом.

Крім того, листом від 25 червня 2019 року № 12/вх (а.с.133) ЛКП «Дім» повідомило адвоката, що акт від 12 грудня 2018 року про спільне проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_1 був складений виключно з показів сусідів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 що ставить під об`єктивний сумнів його достовірність.

Допитані в судовому засіданні свідки сторони позивача ОСОБА_13 , ОСОБА_14 зазначили, що періодично зустрічалися з позивачкою, бували у неї в гостях, де бачили і ОСОБА_3 та вважали їх парою, яка спільно проживає. Свідки ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 знайомі з позивачкою по роботі, а ОСОБА_7 вони сприймали як чоловіка, який проживає з нею. Свідкам ОСОБА_18 , ОСОБА_19 саме ОСОБА_1 представляла ОСОБА_7 як свого чоловіка. Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 вважали позивача дружиною ОСОБА_7 .

Однак, наведені докази не можуть бути прийняті судом на підтвердження позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 01 липня 1989 року серії НОМЕР_1 , виданого Палацом урочистих подій м. Львова, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_22 01 липня 1989 року уклали шлюб, актовий запис № 1833. Доказів про розірвання шлюбу або визнання його недійсним у встановленому законом порядку суду не надано. У шлюбі у ОСОБА_7 та ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_4 , що не заперечувалося сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , після якого залишилося спадкове майно у вигляді квартири та гаражу.

Крім вищезазначеного свідоцтва про шлюб, з пояснень відповідачів в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 проживали у шлюбі, спільно як чоловік і дружина. Останні вісім років життя чоловіка подружжя проживало в квартирі його матері на АДРЕСА_10 . Оскільки ОСОБА_3 працювала на території Шевченківського району м. Львова, то по декілька дній ночувала в належній її родині квартирі на АДРЕСА_13 . Вказаний факт підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки та повідомили наступне.

Так, свідок ОСОБА_23 зазначила, що вона є зведеною сестрою позивачки ОСОБА_1 і постійно проживає в квартирі АДРЕСА_14 . Померлий був хресним батьком її сина. Крім того вказала, що ОСОБА_7 за цією адресою ніколи не проживав. В той же час, ОСОБА_1 проживала в цій квартирі певний період самостійно. Померлий тривалий час жив на АДРЕСА_13 з дружиною ОСОБА_3 , куди його та доньку вони неодноразово підвозили.

Свідок ОСОБА_24 показала, що вона є знайомою ОСОБА_3 та ОСОБА_25 ( ОСОБА_26 ) проживали у шлюбі. Вона неодноразово перебувала у них в гостях, а вони у неї у зв`язку зі святкуванням днів народжень та інших свят. ОСОБА_3 час від часу ночувала в квартирі матері ОСОБА_27 ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_28 суду пояснила, що вона є племінницею ОСОБА_3 . Зазначила, що остання проживала спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_7 , хто така позивач, їй невідомо.

Свідок ОСОБА_29 зазначив, що він був знайомий з померлим останні п`ять років його життя. Знає його як чоловіка ОСОБА_30 проживав в цей час зі своєю матір`ю на АДРЕСА_12 . З ОСОБА_31 він знайомий, на прохання ОСОБА_7 їздив організовував поховання її родича. Ще йому відомо, що у ОСОБА_32 на зберіганні були речі останньої.

Свідок ОСОБА_33 суду показала, що вона працює сімейним лікарем в 4-й поліклініці м. Львова. Певний період часу була лікарем ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . З травня 2010 року за адресою: АДРЕСА_12 , жив і ОСОБА_34 , який почав сильно хворіти.

Свідок ОСОБА_35 зазначила, що вона є хресною дочки ОСОБА_30 , знає родину близько 30 років. Ігор та ОСОБА_10 проживали спільно у шлюбі, проте жили фактично на дві квартири ОСОБА_36 ( ОСОБА_37 ) та Тарнавського. До цього часу проживали на АДРЕСА_11 , в квартирі, яка дісталася ОСОБА_32 після смерті його батька. Після цього дану квартиру здавали в оренду. Останні роки перед смертю ОСОБА_25 проживав у своєї матері на АДРЕСА_12 , а ОСОБА_3 доглядала за ним.

Як встановлено судом з листа Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф віл 04 квітня 2019 року № 691, наявні інформація про виклики екіпажів швидкої допомоги пацієнту ОСОБА_7 на адресу: АДРЕСА_10 , зокрема: 09 вересня, 04 листопада 2017 року, 22 лютого та 24 вересня 2018 року. З інших медичних документів, датованих 2013, 2017 роками, домашня адреса ОСОБА_7 зазначена як: АДРЕСА_10 .

Таким чином, перебування спадкодавця ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі з іншою особою виключає можливість встановлення щодо нього факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , оскільки встановлення такого факту порушило б особисті немайнові та майнові інтереси іншого з подружжя. Аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 24 вересня 2018 року у справі № 2604/23578/12.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За своє життя спадкодавець заповіту не склав, а тому відповідно до статті 1233 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Такими особами згідно Цивільного Кодексу України є спадкоємці першої черги: донька померлого ОСОБА_4 , дружина відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та мати ОСОБА_5 .

Суд вважає за необхідне зазначити, що обставина проживання ОСОБА_7 з матір`ю жодним чином не спростовує факту його перебування у шлюбних стосунках з відповідачем ОСОБА_3 . Так, з показань свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_33 , ОСОБА_35 вбачається, що подружжя проживало спільно, а відповідач ОСОБА_3 іноді ночувала в квартирі на АДРЕСА_13 , звідки їй було ближче добиратися на роботу.

Згідно з положеннями ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання. Аналогічна норма закріплена у ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Періодичне проживання відповідача ОСОБА_3 окремо від чоловіка ОСОБА_7 не може свідчити про відсутність шлюбних відносин між ними. В той же час, суд допускає, що спільна робота та спільне святкування певних дат позивачем та померлим ОСОБА_7 могли викликати у свідків сторони позивача хибне враження, що вони є чоловіком та дружиною.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. Такі негативні юридичні факти судом встановлені не були.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю.

У зв`язку із відмовою суду у задоволенні вимоги про встановлення факт спільного проживання, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про визнання права на спадщину як похідної.

Відповідно до звіту адвоката Шимчишина І.С. (представника відповідача ОСОБА_4 ) від 06 серпня 2019 року, у межах розгляду даної цивільної справи ним витрачено 11,5 годин робочого часу, а загальна вартість наданих послуг складає 5000,00 грн. У звіті адвокатом детально описані види послуг правничого характеру, що були надані відповідачеві.

Суду надано також прибутковий касовий ордер, згідно з яким ОСОБА_4 сплатила адвокату суму 5000,00 грн за договором про надання правової допомоги від 01 квітня 2019 року. Між сторонами підписаний акт виконаних робіт від 04 липня 2019 року.

Згідно з положенням ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, з позивача на користь відповідача ОСОБА_4 слід стягнути 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи Першої львівської державної нотаріальної контори, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадщину - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 .

Відповідачі:

- ОСОБА_5 , АДРЕСА_17 ;

- ОСОБА_3 , АДРЕСА_18 ;

- ОСОБА_38 , АДРЕСА_19 .

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 07 лютого 2020 року проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення складений 17 лютого 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова