КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/15273/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/9547/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Мельник Я.С.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Державна компанія «Укрспецекспорт»

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Макаренко І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної компанії «Укрспецекспорт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

у квітні 2019 ОСОБА_1 звернув до суду з позовом до ДК «Укрспецекспорт», у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 29-к від 18.03.2019 про звільнення; поновити на посаді головного спеціаліста управління кадрів ДК «Укрспецекспорт» та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.03.2019 по 07.05.2019 в сумі 52 248,10 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що з 03.06.2015 перебував у трудових відносинах з відповідачем. 18.01.2019 його ознайомлено з наказом від 17.01.2019 № 4-ШР «Про зміни у штатному розписі», яким передбачено скорочення однієї із п`яти посад головного спеціаліста управління кадрів та попереджено про вивільнення виходячи із неможливістю переведення на іншу роботу у зв`язку із відсутністю вакантних посад. 18.03.2019 його звільнено із займаної посади.

Вважає, що звільнення здійснено із порушенням порядку проведення звільнення та без законних підстав, оскільки не були враховані вимоги статті 42 КЗпП та його переважне право на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці та стажем роботи за професією понад 35 років, у тому числі понад 20 років на посадах керівного складу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.04.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що він має переважне право на залишення на роботі, оскільки має більш високу кваліфікацію і продуктивність парці. Ним розроблено майже всі нормативні документи, він приймав участь у прийнятті справ НПП «Веста», привів у відповідність до вимог чинного законодавства організацію і ведення діловодства у кадровому підрозділі. Вважає, що рівень кваліфікації вимірюється рівнем освіти працівника, стажем роботи та здобутими навичками під час виконання робіт за певною спеціальністю, а не стажем роботи на певному підприємстві. Він з 05.08.1982 по 10.03.2013 проходив військову службу на посадах офіцерського складу, що зараховується до спеціального стажу. За час служби неодноразово заохочувався керівництвом. Загальний стаж роботи за спеціальністю складає більше 35 років та за цей час він не мав дисциплінарних стягнень. Вважає, що відповідач неправильно надав перевагу працівнику, який має середньо-спеціальну освіту. Вони обоє не мають профільної освіти, але його стаж удвічі більший. Крім того, з 2015 року один з працівників працює за скороченим семиденним робочим днем.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що зміст апеляційної скарги фактично дублює зміст позовної заяви та відповіді на відзив, які наявні в матеріалах справи. Жодних доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції заявником у апеляційній скарзі не наведено, як і не аргументовано та не наведено, які саме норми процесуального права порушив суд першої інстанції. Діючим законодавством не встановлено єдиного обов`язкового порядку, яким відповідач був зобов`язаний керуватись під час проведення порівняльної кваліфікації працівників, які працюють на аналогічних посадах. Існує лише обов`язок роботодавця першочергово оцінити кваліфікацію та продуктивність праці працівників і визначити наявність у них переваг на залишення на роботі. Крім того, перед прийняттям рішення про звільнення позивача було проведено ретельний аналіз ділових якостей, рівня підготовки та якості роботи усіх головних спеціалістів управління кадрів, вивчено особові справи та, виходячи з отриманих даних, прийнято рішення про звільнення саме позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 03.06.2015 позивач перебував у трудових відносинах з ДК «Укрспецекспорт». Наказом від 03.06.2015 № 74-ОС його призначено з 03.06.2015 на посаду головного спеціаліста управління кадрів.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, та на підставі наказу № 4-ШР від 17.01.2019 «Про зміни у штатному розписі» в штатному розписі ДК «Укрспецекспорт» скорочено одну посаду головного спеціаліста управління кадрів.

18.01.2019 позивача попереджено про вивільнення.

Наказом № 29-к від 18.03.2019 позивач звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

18.03.2019 позивачу видано належно оформлену трудову книжку і проведено з ним розрахунок, виплачено грошову компенсацію за невикористану частину основної щорічної відпустки за 29 календарних днів та вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено у відповідності до норм трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 42 цього ж Кодексу при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби;10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

За положеннями даної норми у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. І лише, якщо працівники мають однакову кваліфікацію і продуктивність праці підлягає застосуванню ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Одним із доказів щодо більш високої кваліфікації працівника є відомості про його освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації тощо.

Позивач не заперечував та не спростовував доводи відповідача про те, що головний спеціаліст (таб. 1173) має дві вищі освіти за спеціальністю «Лісове господарство» та за спеціальністю «Управління персоналом і економіка праці» та має профільну спеціальність «Економіка та управління трудовими ресурсами»; головний спеціаліст (таб. № 1293) має дві вищі освіти за спеціальністю «Математика та інформатика» та за спеціальністю «Міжнародна економіка», а також має свідоцтво про підвищення кваліфікації за программою «Директор з персоналу»; головний спеціаліст (таб. № 1440) має вищу освіту за спеціальністю «Міжнародна економіка» та підвищення кваліфікації за програмою «Правове регулювання трудових відносин. Кадрове діловодство».

Позивач же має вищу освіту за спеціальністю «Електродротовий зв`язок», закінчив Київське вище військове інженерне училище зв`язку та не проходив перепідготовки чи підвищення кваліфікації.

Відтак роботодавець визначив, що вищезазначені головні спеціалісти мають більш високу кваліфікацію та у матеріалах справи відсутні докази на спростування таких висновків відповідача.

Доводи позивача про те, що він тривалий час проходив військову службу на офіцерських посадах не мають правового значення для визначення питання щодо більш високої кваліфікації працівника на даному підприємстві.

Позивачем також не надано належних та допустимих доказів про те, що він має більш високу продуктивність праці порівняно з іншими працівниками.

Працівник (таб. № 1296), як позивач, не має профільної вищої освіти, проте працівник (таб. № 1296) має стаж роботи на підприємстві 19 років, з яких 6 років у кадровому підрозділі. Безперервний стаж роботи позивача у ДК «Укрспецекспорт» складає 4 роки.

Відповідачем надана порівняльна таблиця працівників управління кадрів відповідно до ст. 42 КЗпП України, з якої вбачається, що безперервний стаж роботи позивача у ДК «Укрспецекспорт» серед працівників з рівними умовами продуктивності праці і кваліфікації найменший.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що звільнення позивача відбулося у відповідності з вимогами трудового законодавства, у тому числі і з урахуванням положень ст. 42 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що необхідно враховувати не лише безперервний стаж роботи у відповідача, а і загальний стаж роботи, суперечать п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, який передбачає врахування безперервного стажу роботи працівника, посада якого підлягає скороченню, на даному підприємстві, в установі, організації, а не на будь - якому іншому підприємстві.

Доводи апеляційної скарги про те, що один з працівників - ОСОБА_2 , яку залишено на роботі, працює не повний робочий день не можна визнати обгрунтованими, оскільки скорочений робочий день такій працівниці встановлено на підставі ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за виключенням з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 02.09.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. Ф. Мазурик

Я. С. Мельник