Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/301/20

2/330/187/2020

"01" вересня 2020 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

судді Ковальчук О.А.,

за участю секретаря Шанцевої Н.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 131794 гривні 47 копійок,

встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 131794 гривні 47 копійок, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.02.2013 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2019 року має заборгованість в сумі 306617 гривень 78 копійок, яка складається з наступного: 2400 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 297650 гривень 68 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6567 гривень 10 копійок - заборгованість за пенею, 0 гривень - заборгованість за комісією. Однак законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості за кредитом. Таким чином заборгованість до стягнення становить 131794 гривні 47 копійок, яка складається з наступного: 2400 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 129394 гривні 47 копійок - заборгованість по процентам за користуванням кредитом з 27.02.2013 року по 31.07.2018 року. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.02.2013 року у розмірі 131794 гривні 47 копійок, яка складається з наступного: 2400 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 129394 гривні 47 копійок - заборгованість по процентам за користуванням кредитом з 27.02.2013 року по 31.07.2018 року та судові витрати у розмірі 2102 гривні 00 копійок судового збору.

Представник позивача в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. 21.07.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 27.02.2013 року, з якої вбачається інформація про отримувача кредитної картки, яку особисто заповнила відповідач. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Крім того, на підтвердження отримання Клієнтом кредитних карток з певним терміном дії, банком надано довідку.

Відповідач та його представник в судове засіданні не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участь, просять відмовити у задоволенні позову. 16.06.2020 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що відповідач позов не визнає повністю, зважаючи на наступне. Так, вказано на сплив строку позовної давності, оскільки у наданій банком довідці про строк дії картки, строк відкриття картки - 27.02.2013 року, термін дії - 08.2016 року, а про поновлення строку позовної давності позивачем не заявлено. Крім того, позивачем при поданні позову було надано розрахунок заборгованості відповідача, при цьому в позові зазначено про нарахування відсотків в розмірі 36.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, однак в наданому розрахунку позивач зазначає відсоткову ставку 72 %, що не відповідає заявленим вимогам. З виписки, що надана банком, взагалі неможливо зробити висновки про суму заборгованості, нарахування відсотків, тощо. Розрахунок заборгованості , наданий банком не є первинним бухгалтерським документом, тобто не може бути доказом наявності заборгованості. Банком не надано жодних доказів отримання відповідачем саме кредитної картки, що є предметом позову, не надано доказів ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та з Тарифами банку. Не вбачається, яку саме картку отримав відповідач: іі номер, строк дії, вид картки. На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не законні, не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно позовної заяви ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, за договором № б/н від 27.02.2013 року.

Даний Кредитний договір складається з Анкети-Заяви Позичальника, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 11-36).

Але, суд звертає увагу на те, що у анкеті-заяві, відповідачем не визначена сума кредиту, а також вид кредитної картки, яку він бажає отримати (а.с. 11).

Також позивачем ані у позові, ані у наданих до позову письмових доказах не визначено, яка саме картка - «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду» чи « Універсальна contract» - була видана відповідачеві, хоча умови кредитування по цим карткам, як вбачається з Витягу Тарифів обслуговування кредитних карток різняться (а.с. 12).

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна Gold» не містять підпису ОСОБА_1 (а.с. 12). Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», надані позивачем як доказ, підпису відповідача про ознайомлення з ними не містять, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

З розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік (2,5% на місяць), з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як вказує позивач, станом на 31.10.2019 року відповідач має заборгованість в сумі 306617 гривень 78 копійок, яка складається з наступного: 2400 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 297650 гривень 68 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6567 гривень 10 копійок - заборгованість за пенею, 0 гривень - заборгованість за комісією. Однак законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості за кредитом. Таким чином заборгованість до стягнення становить 131794 гривні 47 копійок, яка складається з наступного: 2400 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 129394 гривні 47 копійок - заборгованість по процентам за користуванням кредитом з 27.02.2013 року по 31.07.2018 року. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.02.2013 року у розмірі 131794 гривні 47 копійок, яка складається з наступного: 2400 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 129394 гривні 47 копійок - заборгованість по процентам за користуванням кредитом з 27.02.2013 року по 31.07.2018 року та судові витрати у розмірі 2102 гривні 00 копійок судового збору.

Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 299, 625, 1049, 1054 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Крім того, у відповідності до розділу 4 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.03 № 254 (надалі «Положення 254»), операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Розділом 5 Положення 254 передбачено, що банки обов`язково мають складати особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

В п. 5.6 Положення 254 підкреслюється, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Ухвалою Якимівського районного суду від 31.03.2020 року було витребувано у позивача оригінал заяви позичальника від 27.12.2013 року, докази отримання відповідачем кредитної картки на суму 2400 гривень, докази ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та з Тарифами Банку в порядку, визначеному Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, виписку по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 , виписку про строк дії кредитної картки відповідача ОСОБА_1 ..

24.04.2020 року до суду надійшла відповідь АТ КБ «Приватбанк» про те, що оригінали документів будуть надані в одне з наступних судових засідань, після закінчення карантину, крім того позивач направив виписку по кредитному рахунку Клієнта. Станом на 01.09.2020 року вказані оригінали документів до суду не надійшли.

Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 131794 гривні 47 копійок і надано виписку з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 (а.с.69-72) .

Проте, з вказаної виписки взагалі неможливо зробити висновки про суму заборгованості, нарахування відсотків, тощо. Якщо звернути увагу на дати операцій, зазначені у виписці та розрахунку заборгованості, то вбачається, у вказаних документах суми різняться, тобто ці два бухгалтерські документи суперечать один одному.

З урахуванням того, що не надано доказів того, що позивач надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, зазначених позивачем у позовній заяві, а відповідач відповідно взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, а також не доведено, що саме такі умови та правила надання банківських послуг і тарифи банку, як зазначені позивачем у позовній заяві, розумів відповідач підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає позивач, а підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Окрім того, матеріали справи не містять також доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної карти, її виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 131794 гривні 47 копійок по кредитному договору б/н від 27.02.2013 року.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В цьому випадку доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовляється.

Також, стороною відповідача заявлено про застосування строку позовної давності у даному випадку.

Проте, судом вказані вимоги відповідача не розглядаються, оскільки в ході розгляду справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 76, 79, 80, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 599, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 131794 гривні 47 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 01.09.2020 року.

Суддя