Справа № 441/712/18 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/811/695/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретар: Фейір Х.О.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 05 травня 2018 р. звернулась із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 359479 грн. 89 коп., заборгованості за договором позики. Вимоги мотивувала тим, що 10 січня 2012 р. позичила ОСОБА_1 5500 євро, а у лютому 2013 р. позичила відповідачці ще 5653 євро, а всього 11153 євро, про що відповідачка написала розписку. Відповідач повернула їй 1200 євро, решту позики 9953 євро не повертає. Просила позов задовольнити позову.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 312524 грн. 20 коп. заборгованості за договором позики, 46955 грн. 69 коп. процентів, а всього 359479 грн. 89 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 3594 грн. 80 коп. судових витрат.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 31 січня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи, що зумовило позбавлення її можливості реалізувати свої процесуальні права. Посилається на те, що судом не взято до уваги пояснення представника відповідача та надані письмові докази, посилання на необхідність у виклику свідків для повного та об`єктивного розгляду справи. Зазначає, що при перегляді заочного рішення, відповідач заперечувала факт розписки та була позбавлена можливості провести почеркознавчу експертизу, з огляду на те, що оригінал розписки знаходиться у матеріалах справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, повідомлялась належно.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Пигель Л.І. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , отримавши у борг грошові кошти, не виконала свої зобов`язання у строки визначені договором, що на думку суду є підставою для задоволення позовних вимог та стягнення боргу в сумі 312 524 грн. 20 коп. заборгованості за договором позики, 46 955 грн. 69 коп. процентів, а всього 359 479 грн. 89 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967 цс 15.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від встановлених результатів робити відповідні правові висновки.

З розписки (а.с. 7), вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримала від позивача ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 11 153 доларів США та зобов`язувалась повернути такі до 01.05.2013 року.

Дана розписка відповідачем не оспорювалася.

Зі змісту розписки вбачається, що така містить умову позики ОСОБА_1 грошей у ОСОБА_3 в розмірі 11 153 доларів США, а також умову про зобов`язання повернення коштів до 01.05.2013 року.

Таким чином, зазначивши у розписці про позику у ОСОБА_3 11 153 доларів США та беручи на себе зобов`язання щодо повернення позики до 01.05.2013 року, ОСОБА_1 визнала сам факт отримання позики.

Відповідач всупереч вимогам ст. ст. 76, 77 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження повернення ОСОБА_3 в зазначений термін позичених коштів.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч.1 ст.1050 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З`ясувавши справжню природу розписки, встановивши фактичні обставини справи, обставини написання розписки, суд першої інстанції з врахуванням наявності у розписці умови про позику в ОСОБА_3 11 153 доларів США та зобов`язання повернути такі до 01.05.2013 року, прийшов до вірного висновку про те, що розписка підтверджує факт отримання у позику грошової суми, а відтак є підтвердженням укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору позики.

Враховуючи те, що розписка відповідачем не оспорювалася, беручи до уваги положення ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а також те, що відповідачем позичені кошти не були повернуті, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 312 524 грн. 20 коп. заборгованості за договором позики, 46 955 грн. 69 коп. процентів, а всього 359 479 грн. 89 коп.

Іншого розрахунку заборгованості на спростування розрахунку позивача відповідачем суду першої інстанції не було надано.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що судом не взято до уваги пояснення представника відповідача та надані письмові докази, посилання на необхідність у виклику свідків для повного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказане свідчить, що показання свідків не можуть бути допустимим доказом, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця, інших доказів (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису тощо), які відповідно до положень статей 218 Цивільний кодекс України, 1051 ЦК України, можуть підтвердити ці обставини відповідачем не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зробленого судом першої інстанції розрахунку заборгованості за договором позики.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.374 ч.1 п.1, 375, 383,384, 389- 391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31.08.2020 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.