Справа № 462/6116/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 лютого 2020 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

за участю секретаря Сех Г.В.

зх участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивачка у вересні 2019 року звернулася у суд з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що їй та її дітям ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровано троє осіб: співвласники ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , а також колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 20 червня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу у 2017 році відповідач, забравши всі свої особисті речі та викравши ювелірні речі, які належали їй та дітям, а також гроші, які вона відкладала на лікування сина, переїхав проживати до свого помешкання в с.Муроване Пустомитівського району Львівської області. З червня 2018 року відповідач постійно проживає з іншою жінкою у с.Запитів Пустомитівського району Львівської області. З 2017 року відповідач не приймає участі в утриманні спірної квартири. На даний час вона не має фінансової змоги сплачувати комунальні послуги за відповідача, який зареєстрований, але не проживає у квартирі, оскільки вона та її син є інвалідами і не можуть працювати. Крім того, вона не має змоги оформити субсидію для оплати житлово-комунальних послуг через реєстрацію у квартирі непрацюючого відповідача, що призводить до порушення її законних прав. За наведеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснила, що після розірвання шлюбу у 2017 році відповідач, забравши всі свої особисті речі, залишив спірну квартиру, в яку лише час від часу навідувалася, а з червня 2018 року взагалі не появляється в спірному житлі. Зазначила, що перешкод в користуванні спірною квартирою відповідачу ніхто і ніколи не чинив. Просить позов задовольнити.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзив суду не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, а позивачка не заперечує проти такого розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивачки та свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Судом встановлено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 33,20 кв.м, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом №13928-3 про право власності на квартиру від 16.11.1998 року, виданого Виконкомом Львівської міської /а.с.7/.

З довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛКП «Граніт» №2938 від 25.09.2019 року /а.с.5/ вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб: співвласники ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.06.2017 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що 20.06.2017 року складено відповідний актовий запис №55 /а.с.6/.

Згідно довідок МСЕК /а.с.8, 9/, позивачка ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 являються інвалідами 2-ї групи.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , в 2017 році добровільно залишив спірну квартиру, забравши всі свої особисті речі, в яку лише час від часу навідувався, а з червня 2018 року взагалі не появляється в спірному житлі, та не приймає участі в утриманні такого.

Наведене стверджується показаннями позивачки та свідка ОСОБА_5 , актами ЛКП «Граніт» за №240 від 26.09.2019 року, за № 343 від 06.12.2019 року.

Судом не встановлено, що відповідач в період 2017-2019 роки звертався у Залізничний ВП ГУ НП України у Львівській області із заявами з приводу чинення йому перешкод у користуванні спірною квартирою.

Наведеними доказами також підтверджується те, що відповідач з 2017 року не користується спірним житловим приміщенням без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні таким йому ніхто і ніколи не чинив.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Однак, за правилами ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач з 2017 року не користується без поважних причин спірною квартирою, тобто понад визначений ст.405 ЦК України термін, протягом якого за ним зберігалося право на користування спірним житловим приміщенням, не виписався із такого, чим створює позивачці перешкоди у здійсненні нею свого конституційного права власності на спірне житло, яким вона вправі володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд та приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню 768,40грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 768 грн. 40 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортні дані: серія НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 12.02.2020 року.

Суддя: