справа № 208/4034/19
№ провадження 2/208/567/20
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

18 травня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.

за участю секретаря Федик Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, передбаченому ст.247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю», -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд визнати особистою приватною власністю позивача гараж АДРЕСА_1

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, з 15.01.1993р. по 29.02.2012р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Під час перебування у вказаному шлюбі, а саме 24.07.2000р., нею, за особисті кошти, було придбано гараж АДРЕСА_1 Водночас, оскільки фактично шлюбні відносини з відповідачем на час придбання гаражу було припинено з січня 1995р., а шлюб розірвано рішенням суду від 23.06.1998р., просить суд визнати спірний гараж її особистою приватною власністю.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмове клопотання, у якому просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив про те, що позов підтримує, та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому ЦПК України порядку, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 22.05.1995р., 15.01.1993р. відділом РАГС Баглійського РВК м.Дніпродзержинська зареєстровано шлюб між позивачкою ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) та відповідачем ОСОБА_2 .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.06.1998р., яке набрало законної сили 03.07.1998р., шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано.

Як зазначено у вищевказаному рішенні суду, у січні 1995 року сторони остаточно припинили шлюбні стосунки, і, з вказаного часу мешкають окремо.

Згідно договору купівлі-продажу гаражу, посвідченого 24.07.2000р. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М., 24.07.2000р. позивачка ОСОБА_1 придбала шлакоблоковий гараж АДРЕСА_1

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно 29.02.2012р. Баглійським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 11.12.2002р. шлюб між сторонами розірвано Баглійським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Посилаючись на те, що, спірний гараж було придбано позивачкою за особисті кошти, після розірвання шлюбу судом, але, до розірвання шлюбу органом реєстрації актів громадянського стану, позивачка, на підставі ст.57 СК України, просить суд визнати спірний гараж особистою приватною власністю позивача.

Встановлені судом вищевказані обставини, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права.

Згідно ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно роз`яснень, наданих у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Верховний Суд України звернув увагу судів на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Згідно роз`яснень, наданих у п.2 вищевказаної Постанови, при розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що відповідно до п. 2 розд. VII "Прикінцеві положення" СК норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 1 січня 2004 р., за винятком норм розд. V "Акти громадянського стану" Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС), які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону.

Отже, у випадку набуття подружжям права власності на майно до 2004 р., порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначаються КпШС.

Водночас, оскільки питання, пов`язане із визначенням правового статусу вказаного майна, вирішується після 2004 р., а саме після набрання чинності СК України, вказане питання вирішується за правилами СК України.

Згідно роз`яснень, наданих у п.24 Постанови Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто;

Згідно ст.22 КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ст.39 КпШС, розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану.

Згідно ст.44 КпШС, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч.6 ст.57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Як встановлено судом, спірний гараж був придбаний позивачкою 24.07.2000р., зокрема, після розірвання шлюбу судом 23.07.1998р., та, водночас, до припинення шлюбу органом реєстрації 11.12.2002р.

Водночас, як випливає зі змісту рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.06.1998р., з січня 1995 року сторони остаточно припинили шлюбні стосунки, та, з вказаного часу мешкали окремо.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, встановивши в ході розгляду справи те, що, спірний гараж було придбано позивачкою ОСОБА_1 після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем у січні 1995р., та, після розірвання шлюбу судом 23.07.1998р., суд дійшов висновку про те, що, спірний гараж є особистою приватною власністю дружини, оскільки був придбаний позивачкою за час окремого проживання з відповідачем у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Таким чином, встановивши в ході розгляду справи обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку про те, що даний позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню на підставі п.3 ч.1, ч.6 ст.57 СК України.

На підставі викладеного, суд, керуючись ст.ст. 2,4,13, 81-82, 89,142, 263-268, 280 ЦПК України, 57 СК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю» - задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гараж АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення повністю або частково, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 18.05.2020р.

Суддя Нельга Д. В.