РІШЕННЯ н.п.2/599/6/2020
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2020 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Снігурського В. В.
при секретарі Куриляк О. Г.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3 , розглянувши у м. Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації за поліпшення майна.
позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 з вимогами про поділ майна подружжя.
Позивач просить відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . та земельні ділянки на території Цебрівської сільської ради, площами 0,084 га та 0,223 га, згідно державних актів на землю ЯЕ №123690 та ЯЕ123689;
скасувати договір купівлі продажу транспортного засобу Шевроле Авео, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 за №6141/2018/1183018 від 09.11.2018 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ;
відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного транспортного засобу.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, мотивуючи їх тим, що зазначене майно було придбано у шлюбі, однак 09.11.2018 р. відповідач без її згоди незаконно відчужив автомобіль «Шевроле Авео» та перереєстрував на свою сестру - відповідача ОСОБА_5 . Просить відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, які залишаються з нею. Просить врахувати, що їх донька ОСОБА_6 має інвалідність.
Представник відповідача позову не визнала, вказала, що житловий будинок у с.Цебрів Зборівського р-ну, який був побудований у 1939 р. був придбаний сторонами під час шлюбу в 2011 р. Протягом 2017 2018 р.р. відповідач ОСОБА_2 здійснював ремонт та добудову будинку на що витратив близько 130 000 грн., при цьому 80 000 грн. взяв в борг у своєї сестри - відповідача ОСОБА_5 . Заборгованість повернули за рахунок продажу автомобіля Шевроле Авео, який продали ОСОБА_5 09 листопада 2018 р., тобто під час перебування у шлюбі і кошти були використані в інтересах сім`ї.
Земельні ділянки до теперішнього часу не зареєстровані і право власності у відповідача ОСОБА_2 не виникло, тому вони не можуть бути об`єктом поділу.
Щодо відступу від рівності часток представник вказала, що у сторін є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дитиною з інвалідністю. Донька ОСОБА_9 проживає з батьком, а ОСОБА_6 навчається у спеціалізованому навчальному закладі та перебуває на утриманні держави. Крім цього, позивач отримує державну соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю, а також з відповідача в її користь стягуються щомісячно аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 від заробітку та пенсії, що складає близько 6000 грн. щомісячно, хоча старша донька проживає з ним. Тому вимоги про відступлення від засад рівності часток є безпідставними.
Відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 з зустрічним позовом про поділ майна подружжя та стягнення компенсації за поліпшення майна.
Просить стягнути з ОСОБА_4 в його користь 57 570 грн. компенсації за поліпшення майна.
Представник відповідача Дорош А. В. зустрічний позов підтримала, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час перебування у шлюбу проживали у житловій квартирі АДРЕСА_2 , де за рахунок спільних коштів провели капітальний ремонт, провели заміну вікон, балкону, міжкімнатних і вхідних дверей, утеплили підлогу, придбали побутову техніку та меблі на загальну суму 115 140 грн., тому просить стягнути з ОСОБА_4 57 570 грн.
Представник позивача зустрічного позову не визнала, вважає його безпідставним, вказала, що жодного капітального ремонту у квартирі не проводилося, власником квартири є мати ОСОБА_4 , яка проживала з ними. Ремонт проводився її мамою ще до одруження і за її кошт. Меблів та побутової техніки вони також не придбавали. Вважає, що зустрічні позовні вимоги не підтверджені належними доказами і не підлягають задоволенню.
Дослідивши та оцінивши докази у справі суд встановив:
згідно ч.1 ст.60, ч.1 ст.61, ст.63, ч.1 ст.68, ч.1, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2003 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.
В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю.
У шлюбі сторони придбали майно, зокрема житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 48 кв.м., право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 у реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 січня 2011 р. та земельні ділянки на території Цебрівської сільської ради, площами 0,084 га та 0,223 га, згідно державних актів на землю ЯЕ №123690 та ЯЕ123689.
При цьому заперечення представника відповідача ОСОБА_2 про те, що в даний час вартість і площа будинку збільшилася не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі добудови фактично є самовільними, не прийняті до експлуатації і право власності на них не набуто, що стверджується технічною документацією на будинок, витягом з державного реєстру речових прав та визнається сторонами.
Отже, об`єктом поділу є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 48 кв.м.
Так само не приймаються до уваги заперечення представника відповідача ОСОБА_2 про те, що земельні ділянки не можуть бути об`єктом поділу, тому що право власності на них не зареєстровано. Встановлено, що право власності на земельні ділянки на території Цебрівської сільської ради, площами 0,084 га та 0,223 га, згідно державних актів на землю ЯЕ №123690 та ЯЕ123689 визнано за ОСОБА_2 , згідно рішення Зборівського районного суду від 17 грудня 2010 р., яке набрало законної сили. Право власності на вказані земельні ділянки виникло у ОСОБА_2 з підстав, передбачених законом, вони набуті у шлюбі і є об`єктом поділу.
Також у шлюбі, у 2008 році, було придбано автомобіль «Шевроле Авео», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тобто дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру МВС України в Тернопільській обл. отриманого представником позивача, відповідач ОСОБА_2 , згідно договору купівлі продажу №6141/2018/1183018 від 09.11.2018 р. перереєстрував вказаний автомобіль, тобто відчужив, в користь відповідача ОСОБА_5 .
Відчуження цього автомобіля відбулося без згоди позивача, що засвідчують документи надані Регіональним сервісним центром МВС України в Тернопільській обл.
Позивачем ставляться вимоги про визнання договору купівлі продажу автомобіля Chevrolet Aveo недійсними.
Відповідно до ч.1,ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою . При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Щодо подібних правовідносин наявна позиція Великої Палати Верховного суду, викладена у постанові від 21 листопада 2018 р. у цивільній справі №372/504/17, згідно якої відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.
При цьому, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відчужив автомобіль в користь своєї сестри ОСОБА_5 , яка не могла не знати, що дане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Автомобіль було відчужено під час того як у подружжя склалися негативні взаємовідносини, оскільки вже у лютому 2020 р. позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Обставини, на які посилається представник відповідачів про те, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 80 000 грн. і за згодою своєї дружини в рахунок погашення заборгованості передав їй автомобіль не підтверджені будь якими доказами і не можуть бути взяті до уваги.
За таких обставин позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі продажу №6141/2018/1183018 від 09.11.2018 р. транспортного засобу Шевроле Авео, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , підлягають задоволенню.
Суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відступу від засад рівності часток подружжя та визнання права власності на 2/3 частини спільного майна задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:
у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17 зазначається, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч.2,3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 щомісячно сплачує в користь позивачки аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини від його заробітку та пенсії. Розмір аліментів, відповідає рівню встановленому законом. При цьому донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з позивачем. Дитина з інвалідністю - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у спеціалізованій школі та перебуває на частковому державному утриманні. Крім цього позивачка отримує отримує державну соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю.
Під час розгляду справи не здобуто доказів того, що розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, що відповідач ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За таких обставин первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і за позивачем слід визнати право власності на 1/ 2 частину майна, придбаного у шлюбі будинку, земельних ділянок та автомобіля.
Суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.
Так представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) не надано жодного належного доказу в обґрунтування позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Не надано доказів щодо збільшення вартості квартири, внаслідок проведених ремонтних робіт, часу проведення таких робіт. Належним доказом в цьому випадку був би висновок експерта. Крім цього, згідно свідоцтва про право власності на житлову квартиру АДРЕСА_2 , її співвласниками, крім відповідача по зустрічному позову ОСОБА_4 є її мати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не є учасниками справи.
Не надано доказів щодо придбання і наявності майна зазначеного у позовній заяві товарних чеків, квитанцій, паспортів на побутову техніку. Надано лише витяги з мережі Інтернет щодо роздрібних цін на побутову техніку, які не можуть бути прийняти для з`ясування обставин даної конкретної справи.
Суд вважає, недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 щодо понесених ОСОБА_2 витрат на капітальний ремонт зазначеної вище квартири, покупки побутової техніки та меблів, оскільки згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст.12,81,141,264,265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.60,61,63, 65, 68, 70, 71 Сімейного Кодексу України, -
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
Визнати недійсним договір №6141/2018/1183018 від 09 листопада 2018 р. купівлі продажу автомобіля «Шевроле Авео», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля Шевроле Авео», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 48 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,084 га, згідно державного акту на землю ЯЕ №123690 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,223 га, згідно державного акту на землю ЯЕ123689.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 1167 грн. 80 коп. судових витрат (судового збору), пропорційно до задоволених позовних вимог.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення 57 570 грн. компенсації за поліпшення майна відмовити
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31 серпня 2020 року

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський