РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Лях М.Ю., при секретарі - Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення просить визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що на праві спільної сумісної власності її чоловіку ОСОБА_3 та його батьку, відповідачу ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 травня 2006 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за р.№2-06259260. Спірна квартира є ізольованої і складається з 2-х кімнат. Житлова площа квартири складає 25 5 кв м загальна площа - 59,3 кв.м., що підтверджується техпаспортом на квартиру, оригінал якого є у мене. Квартира розташована на 4 поверсі 4-х етажного будинку. Спірна квартира є ізольованою і складається з 2-х кімнат. Житлова площа квартири складає 25,5 кв.м., загальна площа - 59,3 кв.м. Квартира розташована на 4 поверсі 4-х етажного будинку. Ринкова вартість квартири складає 399 635,00 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 . Заповіт її чоловік не склав.Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини спірної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та батько померлого - ОСОБА_2 . В установлений законом строк позивач звернулась до 8 Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та прийняла спадщину. Відповідач ОСОБА_2 також прийняв спадщину. На сьогоднішній день позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спірної квартири, тому що у неї відсутній оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. В зв`язку з зазначеними обставинами ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду за оформленням права власності на вищезазначене спадкове майно.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.11.2019 року закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про перенесення судового засідання не надав, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 05.07.2018 року Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській обл., що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у шлюбі, який зареєстрований 18.09.2004 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Спірна квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_3 та його батькові - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.05.2006 року, видане УКМ та П ВПЖФ № НОМЕР_4, що підтверджується Довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1050737 від 12.12.2018 року та Свідоцтвом про право власності на житло від 06.05.2006 року реєстраційний номер НОМЕР_2 . Назва АДРЕСА_1» змінено на АДРЕСА_1» згідно рішення 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.11.2015 року №12/15.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 19.06.2018 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що здійснено актовий запис №9365.

Відповідно до довідки №10-06309-2018 з реєстру територіальної громади міста Харкова від 03.07.2018 року, ОСОБА_3 03.07.2018 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку зі смертю.

Після смерті ОСОБА_3 , Восьмою харківською державною нотаріальною конторою 21.09.2018 року була заведена спадкова справа №594/2018, відповідно до Витягу №53396278 про реєстрацію в Спадковому реєстру.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №594/2018, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 звернулась до Восьмої харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка - ОСОБА_3 (заява зареєстрована під номером 1556).

В матеріалах спадкової справи знаходиться інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 28.09.2019 року №12-0, до якої спадщину після спадкодавця прийняв також ОСОБА_2 (батько померлого ОСОБА_3 ), оскільки був зареєстрований за однією адресою ( АДРЕСА_2 ) зі спадкодавцем на день його смерті.

Як вбачається з письмової відповіді №3320, наданою Восьмою харківською державною нотаріальною конторою 21.12.2018 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на вказану квартиру. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 Цивільного кодексу України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 шляхом звернення 21.09.2018 року до Восьмої ХДНК з заявою про прийняття спадщини (номер спадкової справи 594/2018). Відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті його сина ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, враховуючи, що позивачка та відповідач прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України після смерті ОСОБА_3 , то позивачка (як дружина спадкодавця), відповідач (як батько спадкодавця), є єдиними спадкоємцями першої черги спадкування за законом, які прийняли спадщину у встановлені законом порядку та строки.

Вирішуючи питання щодо визнання права власності в порядку спадкування, необхідним є визначення складу спадкового майна.

Згідно зі ст. 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (квартири) спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (квартира).

Як зазначає позивачка в письмових поясненнях, відповідач ОСОБА_2 відмовляється надати їй оригінали правовстановлюючих документів для оформлення спадщини. Отже, вбачається, що між сторонами існує спір щодо спадкового майна. Також необхідно врахувати, що з часу звернення позивачки до суду і до винесення рішення у цій справі позивачці так і не було видано свідоцтво про право на спадщину на частку вказаної квартири. Також відповідачами не зазначено переконливих доводів та доказів, які б свідчили про відсутність у позивачки перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому слушними є доводи позивачки про вимушеність звернення до суду з цим позовом саме у зв`язку з неможливістю оформити спадщину у нотаріуса ще в 2018 році. При цьому, саме у відповідача ОСОБА_2 знаходяться правовстановлюючі документи на вказану квартиру, тобто фактично можливість оформлення позивачкою спадщини на вказану частку квартири залежали виключно від волевиявлення відповідача, а саме від надання чи ненадання цих документів позивачці або нотаріусу з метою видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину. Більш того, визнання права власності за позивачкою на 1/4 частку спірної квартири жодним чином не порушує прав відповідачів щодо розміру спадщини.

Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження.

Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, а також з метою захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1216-1218, 1220, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-83, 141, 265, 280-283 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

У судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, повний текст виготовлено протягом десяти днів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя -