Справа № 307/2868/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Куштан Б.П., Готра Т.Ю..

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 28 серпня 2018 року у справі № 307/2868/16-ц (Головуючий: Гримут В.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року фермерське господарство «Добруник» звернулося до суду із позовом до до Тячівської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 , третя особа - приватне підприємство «Закарпат Земля» про визнання незаконним та скасування рішення Тячівської РДА, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Тячівської районної ради № 63 від 28 лютого 1992 року ФГ «Добруник» виділено земельну ділянку площею 71 га та видано державний акт на право постійного користування землею. За рішенням виконавчого комітету Тячівської районної ради народних депутатів від 04 квітня 1995 року ФГ «Добруник» додатково виділено 30 га, а в державному акті внесено земельні ділянки, площі яких складає 5.8 га, 8 га, 16.2 га.

29 жовтня 2009 року Тячівська РДА надала ОСОБА_1 дозвіл на збір матеріалів щодо передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,20 га в урочищі «Піддіброва» в с. Угля, а 09 червня 2010 року затверджено проект із землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність відповідачу, хоча вказана земельна ділянка ніколи не перебувала у її користуванні.

На підставі розпорядження про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність № 418 від 09.06.2010 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку 0,20 га серії ЯЛ-240422 від 12.04.2011 року.

При проведенні геодезичних польових робіт та вимірювань спеціалістами землевпорядної організації вбачається, що з 0,20 га земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , 0,8 га земельної ділянки належить ФГ «Добруник».

Вказана земельна ділянка перебувала і перебуває у користуванні ФГ «Добруник» і не була вилучена у встановленому законом порядку і згоду на її вилучення позивач не надав.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням тячівського районного суду від 28 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п.13 розпорядження Тячівської РДА № 748 від 29.10.2009 року про надання ОСОБА_1 дозволу на збір матеріалів щодо передачі їй у власність земельну ділянку площею 0,20 га, яка розташована за межами населеного пункту в урочищі «Піддіброва» то п.6 розпорядження Тячівської РДА № 418 від 09.06.2010 року про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Визнано недійсним державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2000 га серії ЯЛ №240422 від 12.04.2011 р.

Стягнуто з Тячівської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 на користь фермерського господарства «Добруник» по 2 850,00 грн судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як судом застосовані норми права, які не підлягають застосуванню до даних правовідносин і у даному випадку слід було керуватися п. «а» ст.. 141 ЗК України, як припинення права користування земельною ділянкою внаслідок добровільної відмови, а не відсутністю доказів припинення права користування земельною ділянкою шляхом її вилучення. Визнання судом факту добровільної згоди позивача на надання відповідачу земельної ділянки свідчить також про пропуск позивачем строку позовної давності, так як при наданні згоди, позивач не міг не знати про надання відповідачу земельної ділянки, яка була огороджена та перебувала у користуванні.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Матіко Р.І., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що згідно Державного акту на право постійного користування землею від 27 травня 1993 року фермерському господарству «Добруник» надано у постійне користування земельні ділянки: № 1 площею 15,7 га; № 2 9,1 га; № 3 24 га; № 4 5,8 га; № 5 8 га; № 6 16,2 га, а всього 30 га. Спірна земельна ділянка №5 площею 8,0 га знаходиться в урочищі Піддіброва с. Угля, Тячівського району.

Розпорядження голови Тячівської РДА № 748 від 29.10.2009 року ОСОБА_1 надано дозвіл на збір матеріалів щодо передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,20 га в урочищі «Піддіброва» с. Угля.

На підставі даного розпорядження 12 квітня 2011 року ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №240422, площею 0,2000 га в урочищі «Піддіброва» в с. Угля.

Факт перебування спірної земельної ділянки у користуванні ФГ «Добруник» підтверджується державним актом на право постійного користування землею та сторонами не оспорюється.

Стаття 141 п. «а» ЗК України, у редакції що діяла на момент видання розпорядження головою Тячівської РДА № 748 від 29.10.2009 року про надання дозволу ОСОБА_1 на збір матеріалів щодо передачі їй у власність спірної земельної ділянки передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як добровільна відмова.

Стаття 142 ЗК України регулює суспільні відносини, пов`язані з порядком припинення права власності або права постійного користування земельною ділянкою на підставі добровільної відмови.

Добровільна відмова від права постійного користування земельною ділянкою відбувається на користь власника землі.

Стаття 142 ЗК України передбачає відповідну процедуру такої відмови, яка складається із заяви землекористувача на ім`я власника земельної ділянки про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою і повідомлення органів державної реєстрації про припинення права постійного землекористування.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що Тячівської РДА приймалось рішення про припинення права користування земельною ділянкою позивача та повідомила про це органи державної реєстрації.

У матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_2 , про надання згоди на вилучення від ФГ «Добруник» 0,20 га адресована голові Тячівської райдержадміністрації та Голові Углянської сільської ради на яку посилається відповідач ОСОБА_1 і яка не визнається позивачем, так як ним не укладалася і підпис на цій заяві виконаний не позивачем, судова колегія вважає, що у відповідності до ст. ст. 77-80 ЦПК України така заява не може бути належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки належність підпису та написання заяви ОСОБА_2 не встановлювалося.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до даних правовідносин обґрунтовано вважав, що надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 на підставі правових актів прийнятих органом державної влади було проведено із порушенням вимог чинного законодавства, які були чинні на момент їх прийняття і обґрунтовано задоволив позовні вимоги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із позовом, судова колегія до уваги не приймає, так як заява про застосування позовної давності відповідачем у суді першої інстанції не ставилося. Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. с. 374, 375, 381-384 ЦПК України судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 28 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2020 року..

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой