Справа № 159/3738/19 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/243/20 Категорія: 70 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року, яке набрало законної сили 25 червня 2019 року, з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 600 грн щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення суду 04 липня 2019 року видано виконавчий лист.

Також, позивач вказувала, що ухвалюючи вказане рішення про стягнення аліментів, суд виходив з того, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року становив 2 027 грн, однак з 01 липня 2019 року такий розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років розмір збільшено до 2 118 грн.

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 вони проживають окремо. Вона з дитиною винаймає квартиру і всі витрати на обслуговування житла та утримання дитини несе сама, а тому потребує збільшення розміру аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини.

Ураховуючи наведене, а саме погіршення свого матеріального становища, позивач ОСОБА_1 просила суд збільшити розмір аліментів до 2 000 грн щомісячно у твердій грошовій сумі, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на її користь за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2019 року в розмірі 1 600 грн на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просила оскаржуване рішення суду скасувати як таке, що ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи і прийняти нове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року, не відповідають обставинам справи, оскільки місцевим судом не враховано, що відповідач має заборгованість по аліментах, його матеріальне становище покращилось, так як він працює у підприємця і отримує дохід, що на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів не було відомо. Крім того, їх неповнолітня дитина потребує додаткових витрат на лікування у стоматолога. На думку позивача, наведене є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів зміни матеріального стану відповідача ОСОБА_2 , а тому підстави для збільшення розміру аліментів відсутні.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року, яке набрало законної сили 25 червня 2019 року, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 600 грн щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного рішення суду 04 липня 2019 року видано виконавчий лист (а.с.3).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 необхідність збільшення розміру аліментів з 1 600 грн до 2 000 грн обґрунтовувала зміною розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який з 01 липня 2019 року збільшився до 2 118 грн.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Зміна законодавства в частині визначення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для зміни розміру аліментів у судовому порядку, оскільки порядок стягнення аліментів у мінімально гарантованому розмірі врегульовано ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, відповідно до вимог ст. 192 СК України, не можна вважати самостійною підставою без урахування інших обставин для збільшення розміру аліментів.

Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 всупереч ст. 81 ЦПК України, під час розгляду справи в суді першої інстанції, не довела та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 покращився.

Аналіз наведених вище норм матеріального права та встановлених обставин справи, на думку колегії суддів свідчать про те, що суд першої інстанції вірно вважав, що у даному випадку передбачені ч. 1 ст. 192 СК України підстави для збільшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.

Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і воно підлягає скасуванню, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що неповнолітня дитина потребує довгострокового лікування у стоматолога, і це є підставою для збільшення аліментів, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, так як вказані витрати є додатковими витратами на дитину і їх стягнення у випадку спору передбачене ст. 185 СК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: