ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/220/20 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 331010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Сович Н.А.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи цивільну справу №607/28723/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ярмусь Віктора Дмитровича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2019 року, постановлену суддею Грицай К.М. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання особи недієздатною та встановлення опіки,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із заявою про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, заінтересована особа управління соціальної політики Тернопільської міської ради.

У поданій заяві просив суд визнати недієздатним його діда - ОСОБА_2 , встановити над ним опіку і призначити його опікуном ОСОБА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2019 року матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання особи недієздатною та встановлення опіки передано на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України за підсудністю на розгляд Бережанського районного суду Тернопільської області (47501, м. Бережани, вул. Банкова, 2).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Ярмусь В.Д. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права та неврахування усіх обставин справи.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що ОСОБА_2 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації, що підтверджується довідкою ДП Комунальник за №3032 від 29 жовтня 2019 року та актом комісії від 29 жовтня 2019 року, а тому апелянт вважає що в силу вимог ч.1 ст.295 ЦПК України заявник вірно звернувся із заявою про визнання фізичної особи недієздатною до суду за фактичним місцем проживання цієї особи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних задач судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, не підсудна Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, оскільки згідно паспортних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , відомостей про його зміну проживання чи перебування у лікувальному закладі матеріали справи не містять, у зв`язку із чим така заява повинна розглядатися Бережанським районним судом Тернопільської області.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом(стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частиною 1 ст. 295 ЦПК України передбачено, що заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

Отже, підсудність розгляду даної категорії справ визначається місцем проживання особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у психіатричному закладі, місцем знаходження цього закладу.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються також Законом "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"(далі Закон). Цим Законом регулюються відносини реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування за їх заявою.

Згідно ст. 3 цього Закону місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до вимог ст.6 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" у разі, якщо особа проживає у двох і більше місцях вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до вимог цього Закону(ст.6) особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Як вбачається із доданої до заяви фотокопії паспорту, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 27 липня 1993 року(а.с.11). При цьому із викладених у заяві обставин та матеріалів справи не встановлено, що ОСОБА_2 здійснив перереєстрацію місця проживання чи повідомив орган реєстрації про своє місце перебування або на час звернення із заявою ОСОБА_1 перебуває у лікувальному закладі в м. Тернополі.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 протягом останніх чотирьох років постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації, на підтвердження чого заявником надано довідку ДП Комунальник-2 за №3032 від 29.10.2019 року та акт комісії від 29.10.2019 року,в даному випадку не можуть братися судом до уваги, оскільки вказаними документами, враховуючи вищевказані норми закону не підтверджується факт постійного проживання особи в м.Тернопіль.

Таким чином, оскільки на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатним та встановлення над ним опіки,останній на лікуванні у м. Тернополі не перебуває, а його зареєстроване місце проживання знаходиться на території, на яку поширюється юрисдикція Бережанського районного суду Тернопільської області, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачуваних законом підстав для передачі справи на розгляд до іншого суду.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 295, 367, 369, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ярмусь Віктора Дмитровича залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складання повного тексту постанови - 12 лютого 2020 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Щавурська Н.Б.