ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року м. Чернівці справа № 725/7270/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І. Н.,

суддів: Владичана А. І., Литвинюк І. М.,

секретар: Собчук І. Ю.,

боржник: ОСОБА_1 ,

стягувач: ОСОБА_2 ,

особи, дії яких оскаржуються: начальник Другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області Бушкевич Андрій Вітольдович, старший державний виконавець Другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області Кирстюк Дмитро Іванович,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Скуляка І. А., дата виготовлення повного тексту ухвали 09 січня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, яку в подальшому було уточнено.

Остаточно просив визнати постанову старшого державного виконавця другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Кирстюка Д. І. про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №49618470 від 04.10.2019 року незаконною і скасувати; визнати дії і бездіяльність старшого державного виконавця другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Кирстюка Д. І. по зверненню стягнення на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво будівлі кафе в комплексі з магазином по продажу запчастин та автомийкою за адресою: АДРЕСА_1 та передачу її на реалізацію до Чернівецької філії у державного підприємства «СЕТАМ» незаконними та відкликати заявку № на реалізацію цього майна; визнати бездіяльність начальника другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Бушкевича А. В. по вжиттю заходів до усунення виявлених порушень у постанові в.о. заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби - начальника Управління ДВС ГТУЮ

Провадження №22-ц/822/242/20 Категорія 59

у Чернівецькій області Бабин М.А. № 28 від 09.12.2019 року незаконною.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 січня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії органу державної виконавчої служби - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його скаргу у повному обсязі.

Посилається на неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі суду, обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Посилається на те, що скаржник зловживає своїми процесуальними правами звернення до суду, подає суду неправдиву інформацію щодо вартості позицій автозапчастин, вказуючи на те, що вартість 1732 позицій автозапчастин складає більше 2000000 грн.

Запасні частини, які запропонував ОСОБА_1 державній виконавчій службі, є неліквідними, оскільки застосовуються до автомобілів 80 років випуску і бажаючих їх купити на електронних торгах Сетам не виявилось.

Що стосується сідлового тягача РЕНО Магнум 1999 року випуску, то ОСОБА_1 його не тільки не передав державному виконавцю, а взагалі приховав його, через що державний виконавець вимушений був винести постанову про розшук, направивши цю постанову до сервісного центру поліції.

Також у відзиві зазначає про те, що скаржник посилається на постанову в.о. заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби Бабина М. А. від 09.12.2019 року, яка ОСОБА_2 було оскаржена 27 грудня 2019 року. Станом на 06 лютого 2020 року йому стало відомо, що скарга задоволена, постанова №28 від 09.12.2020 року скасована.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами ст.263 ЦПК України, яке в повній мірі їм відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії органу державної виконавчої служби суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державним виконавцем була дотримано порядок звернення стягнення на майно боржника та першочергово вирішено питання про можливість звернення стягнення саме на рухоме майно, проте неодноразово призначені електронні торги по продажу автомобільних запчастин не відбулись, а стягувач відмовився залишити у себе нереалізоване рухоме майно в рахунок погашення боргу.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Другому ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження №56325043, до якого приєднано, зокрема, виконавче провадження №49618470 з примусового виконання виконавчого листа №2-287/12, виданого 09.12.2015 року Першотравневим районним судом м. Чернівці про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики та судових витрат.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч. 1 ст. 50 цього Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Звертаючись до суду з скаргою ОСОБА_1 , окрім іншого, посилається на те, що відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.

За наслідками розгляду скарги встановлено, що державним виконавцем було вилучено запасні частини до транспортних засобів на орієнтовану суму більше 2 000 000 грн. Частина автомобільних запчастин на підставі звітів суб`єкта господарювання ОСОБА_4 , державним виконавцем була направлена на реалізацію до ДП «Сетам». Неодноразово призначені електронні торги по продажу автомобільних запчастин не відбулись у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Пропозиція державного виконавця стягувачу щодо залишення непроданого майна в рахунок погашення боргу була відхилено.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки вжитті державним виконавцем заходи щодо реалізації рухомого майна боржника та звернення на нього стягнення в рахунок погашення боргу не призвели до реального виконання рішення суду, останній правомірно прийняв рішення про звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна боржника та про те, що суд не вбачає підстав для визнання незаконною і скасування постанови старшого державного виконавця Другого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Кирстюка Д.І. про призначення суб`єкта оціночної діяльності у ВП №49618470 від 04.10.2019 року.

Та обставина, що вартість нерухомого майна, визначена суб`єктом оціночної діяльності, призначеним в рамках ВП №49618470, не є підставою для визнання незаконними дій державного виконавця в частині звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, оскільки вказане виконавче провадження входить у склад зведеного, в рамках якого розпочато звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна.

Закон України «Про виконавче провадження» не містить заборони вирішення питання про звернення стягнення на майно боржника, яке перебуває під зареєстрованим обтяженням на користь третіх осіб, які не є стягувачами в рамках конкретного виконавчого провадження, натомість законом передбачена процедура реалізації заставленого майна.

За змістом ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Призначаючи суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-287/12, виданого 09.12.2015 року, державний виконавець діяв в рамках своїх повноважень у відповідності до вимог Закону, при цьому результати визначення вартості майна не є предметом оскарження у даній справі, а в поданій скарзі боржник не зазначає, які норми Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють порядок виконання судових рішень, порушив державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови та яким положенням цього законодавства вона не відповідає, внаслідок чого, на його думку, така постанова має бути визнана неправомірною (незаконною) та скасована.

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність іншого рухомого майна, яка перешкоджає виконанню за процедурою звернення стягнення на нерухоме майно, колегія суддів звертає увагу на те, що в актах державного виконавця від 21 червня 2016 року боржник ОСОБА_1 зазначив про відсутність іншого майна, на яке може бути звернення, натомість вказав про наявність такого майна після процедури звернення стягнення на нерухоме майно, що свідчить про недобросовісність дій боржника, направлених на затягування або перешкоджання виконання рішення суду. Крім того, ним очевидно не доведено, що воно на відміну від іншого аналогічного виду майна, яке при зверненні стягнення виявилось не реалізоване, є ліквідним або його вартість перевищує розмір вимог стягувача.

Чинність постанови в.о. заступника начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби Бабина М. А. від 09.12.2019 року на час розгляду справи перевірити не вдалось, про те, судом першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, вірно зроблені висновки, що наявність рухомого майна, вартість якого очевидно не покриває суму стягнення, не може бути перешкодою у зверненні стягнення на нерухоме майно, отже незаконність дій як начальника Другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області Бушкевича А.В., так і старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області Кирстюк Д.І. не підтверджена.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Доводи апелянта про незаконність ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 січня 2020 року є безпідставними. Підстав для скасування зазначеної ухвали не вбачається.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: А. І. Владичан

І.М. Литвинюк