КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року м. Київ

Справа №752/23409/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6552/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Лугового Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Шевченко Т.М. 21 січня 2020 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 липня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» був укладено договір поруки №SR-J02/031/2008/2, за умовами якого позивач зобов`язалась відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 його боргових зобов`язань перед відповідачем за кредитним договором №ML-J02/031/2008 від 07 липня 2008 року. Позивач зазначає, що додатковим договором №5 від 20 липня 2011 року до кредитного договору №ML-J02/031/2008 від 07 липня 2008 року внесено зміни та визначено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, цього додаткового договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів) укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладання кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому понад 30 календарних днів сторони домовились, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору та отримав вимогу банку, в зв`язу з чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань.

Останній платіж за умовами кредитного договору було здійснено 26 листопада 2014 року у сумі 455,00 дол. США. На думку позивача, відсутність визначеного графіком платежів внеску грошових коштів 08 грудня 2014 року свідчить про допущення позичальником ОСОБА_2 істотного порушення боргових зобов`язань. Таким чином, 08 січня 2015 року вважається, що позивач вручив, а ОСОБА_2 отримав вимогу про дострокове виконання зобов`язання у повному обсязі, яку мав виконати впродовж 30 календарних днів, тобто до 07 лютого 2015 року включно. Однак, дій, спрамованих на погашення заборгованості, позичальником вчинено не було.

Оскільки договором поруки строк дії поруки не встановлено, порука припинилась 07 серпня 2015 року, так як строк виконання основного зобов`язання було змінено на 07 лютого 2015 року, а впродовж шести місяців з цієї дати відповідач не пред`явив вимоги до позивача.

За таких підстав, позивач просить визнати поруку за договором поруки №SR-J02/031/2008/2 від 07 липня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» припиненою.

Рішенням Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання поруки припиненою - задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором поруки від 07 липня 2008 року №SR-J02/031/2008/2, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства "ОТП Банк" на користь ОСОБА_1 768,40 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняється, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Не погодилось із вищезазначеним судовим рішенням АТ «ОТП Банк», його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних доказів як факту направлення відповідачем ОСОБА_2 досудової вимоги №22-2/865852 від 17 лютого 2015 року так і дати такого направлення. Натомість висновок суду про те, що банк надіслав ОСОБА_2 вказану досудову вимогу 17 лютого 2015 року є нічим не підтвердженим. Відтак, зроблені судом першої інстанції висновки є необґрунтованими. Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положенні ч.4 ст. 559 ЦК України , у редакції, яка діє з 04 лютого 2019 року та приписи п.2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2478-VIII від 03 липня 2018 року.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

07 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-J02/031/2008, за умовами якого банк надав позичальнику на положеннях та умовах цього договору грошові кошти загальною сумою в сумі 33495,00 доларів США. (а.с.7)

В забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання кредиту 07 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SR-J02/031/2008/2, за умовами якого поручитель ОСОБА_3 зобов`язувалась відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 його боргових зобов`язань перед відповідачем за кредитним договором № ML-J02/031/2008 від 07 липня 2008 року в повному обсязі (а.с.12).

Згідно п. 4.1 ст. 4 договору поруки цей договір діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до умов кредитного договору № ML-J02/031/2008 від 07 липня 2008 року остаточною датою повернення кредиту визначено 07 липня 2023 року.

Додатковим договором №5 від 20 липня 2011 року до Кредитного договору № ML-J02/031/2008 від 07 липня 2008 року внесено зміни до порядку дострокового виконання боргових зобов`язань за ініціативою банку.

Зокрема, п. 2.1.3.1 визначено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, цього додаткового договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладання кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому понад 30 календарних днів сторони домовилися, що банк вважається таким, що реалізує своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору та отримав вимогу банку, в зв`язку з чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язання (а.с. 20).

17 лютого 2015 року відповідач надіслав позичальнику ОСОБА_2 досудову вимогу за вих. № 22-2/865852, згідно якої вимагав достроково виконати зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме впродовж 30 календарних днів з дати відправленням банком цієї вимоги сплатити наступні суми: суму кредиту в розмірі 2668,51 дол. США, суму процентів в розмірі 1063,77 дол. США, пеню в розмірі 1859,44 грн (а.с. 61).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.553 ЦК України в редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1.2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч.4ст.559 ЦК України (в редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин)порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст.252 ЦК України).

Відповідно до ч.4ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 20 березня 2019 року у справі №1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18), від 10 квітня 2019 року у справі №604/156/14-ц вказала на те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Разом з цим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). А у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання, передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, 17лютого2015року АТ«ОТП Банк» направив позичальнику ОСОБА_2 вимогу за вих. №22-2/865852 про усунення порушень умов кредитного договору та вимагав достроково виконати зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі впродовж 30-ти календарних днів з дати відправлення банком цієї вимоги. Таким чином, направленням указаної письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобов`язання - 17 березня 2015 року.

У такому випадку підлягають застосуванню правила ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Однак АТ «ОТП Банк» протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язанняне пред`явив вимоги до поручителя ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що порука за договором поруки № SR-J02/031/2008/2 від 07 липня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя ОСОБА_1 у строк протягом шести місяців, законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був застосувати п.4 ст.559 ЦК України в редакції станом на дату винесення рішення, а саме із врахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», яким фактично встановлено новий строк звернення кредитора із вимогами до поручителя - три рок, колегія суддів відхиляє виходячина наступного.

04 лютого 2019 року введені в дію зміни до ч.4 ст.559 ЦК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року, згідно яких строк поруки становить 3 роки.

Однак, згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону він застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Оскільки правовідносини сторін за спірним договором поруки припинилися в 2015році, а томунорми ч.4 ст.559 ЦК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року на вказані правовідносини не поширюються.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять жодних належних доказів як факту направлення відповідачем ОСОБА_2 досудової вимоги №22-2/865852 від 17 лютого 2015 року так і дати такого направлення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 01 вересня 2020 року.