Справа № 1312/5330/12 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/834/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому листі.

В обґрунтування заяви покликається на те, що 28 березня 2013 року Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 з метою погашення заборгованості за кредитним договором № FK 52611 від 26.09.2008 року перед ПАТ «Фольксбанк». На підставі вищезазначеного рішення Личаківський районний суд м. Львова 22 серпня 2103 року видав виконавчий лист, який не пред`явлено до виконання. 06.09.2016 року між ПАТ «ВіЕс Банк», який є правонаступником ПАТ «Фольксбанк», та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № FK 52611 від 26.09.2008 року та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівького міського нотаріального округу Государською Н.В. 29.09.2008 за № 2641, предметом якого є будинок та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 .

Стверджує, що датою відступлення права вимоги є дата повного виконання нового кредитора обов`язку по сплаті вартості прав вимоги. ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» виконало обов`язок по сплаті вартості прав вимогиу повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 295 від 06.09.2016 року, в результаті чого набуло всіх прав та обов`язків кредитора. З наведених підстав просить замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Фольксбанк», який має назву після зміни Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» у виконавчому листі у № 2/463/349/13, виданому Личаківським районним судом м. Львова від 22 серпня 2013 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» задоволено.

Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Фольксбанк» (після зміни назви ПАТ «ВіЕс Банк») на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова у цивільній справі № 2/463/349/13 від 28 березня 2013 року.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права. На думку апелянта судом не з`ясовано, чи звертався виконавчий лист до примусового виконання, чи відкрито за ним відповідне виконавче провадження, адже застосовані судом правові норми передбачають заміну сторони виконавчого провадження, а не стягувача у виданому судом виконавчому листі. Зазначає, що статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» не передбачає такого виду статутної діяльності, як видача кредитів, тим більше в іноземній валюті, тому укладені між первісним кредитором та заявником у справі договори є договорами факторингу, а не уступки права вимоги. Вважає, що у заявника немає індивідуальної та генеральної ліцензії, які видаються Національним Банком України, на здійснення валютних операцій, а погашення заборгованості у національній валюті України суперечитиме змісту укладеного кредитного договору. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому листі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частково до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Авістар» про заміну сторони виконавчого провадження,суд першої інстанції виходив з того, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а тому, оскільки процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії цивільного процесу, а примусове виконання рішення суду є його завершальною стадією, то у разі вибуття однієї із сторін заінтересована особа має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Таким чином, уклавши договір про відступлення права вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» (попередня назва ПАТ «Фольксбанк») відступило ТзОВ «Авістар» право вимоги за кредитним договором № FK52611 від 26 вересня 2008 року та договором іпотеки від 29 вересня 2008 року № 2641, що є підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Статтею 517 ЦК України передбачено, що укладаючи правочин про заміну кредитора у зобов`язанні первісний кредитор у зобов`язанні, повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно правової позиції Верховного Суду України в постанові № 6-122цс13 від 20 листопада 2013 року, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

При цьому процесуальне правонаступництво можна визначити як заміну сторони чи третьої особи у спірних або встановлених судом правовідносинах внаслідок зміни суб`єктів права або обов`язку в матеріальних правовідносинах. Тобто, спочатку має відбутися зміна у матеріальних відносинах, щодо яких розглянутий спір, а потім, як наслідок, здійснене процесуальне правонаступництво.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Винниківською міською радою м. Львова 10 липня 2008 року та на земельну ділянку площею 0,0630 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №206160, шляхом визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 6.2,6.5,6.6 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством «Фольксбанк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» за кредитним договором № KF 52611 від 26 вересня 2008 року в розмірі 95 482,60 доларів США, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ на момент розгляду справи становить 763 192,42 грн.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 липня 2013 року.

На виконання рішення суду Личаківським районним судом м. Львова видано два виконавчих листа від 22 серпня 2013 року з терміном пред`явлення до виконання 1 рік, які отримані представником ПАТ «Фольксбанк», що підтверджується особистою розпискою (Т. 1 а.с. 137).

Докази про пред`явлення виконавчих листів до виконання та перебування таких на примусовому виконанні, в тому числі і на час укладення договору про відступлення права вимоги, в матеріалах справи відсутні, а з долученого до заяви ТзОВ «Фінансової компанії «Авістар» про заміну стягувача у виконавчому листі вбачається, що такий на примусовому виконанні не перебував, оскільки у ньому відсутні будь-які відмітки державного виконавця про виконання рішення або повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення.

В матеріалах справи містяться Договір про відступлення права вимоги від 06 вересня 2016 року та Договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки від 06 вересня 2016 року, за умовами яких Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (попередня назва ПАТ «Фольксбанк») відступило за плату, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» набуло права вимоги до боржника за кредитним договором № KF52611 від 26 вересня 2008 року та договором іпотеки від 26 вересня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2641, укладеним в якості забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

З Акту приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 06 вересня 2016 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № KF52611 від 26.09.2008 року.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» сплачено у повному розмірі ціну відступлення, що підтверджується платіжним дорученням № 295 від 06 вересня 2016 року (Т. 3 а.с. 11).

Отже, відбулась договірна заміна сторони у матеріальних правовідносинах, що дає право на здійснення процесуального правонаступництва та заміну сторони у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення із заявою) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за заявою сторони (заінтересованої особи), державного або приватного виконавця суд замінює таку сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України).

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова 22 серпня 2013 року на виконання рішення Личаківського районного суду від 28 березня 2013 року, яке набрало законної сили 29 липня 2013 року, заінтересована особа може звернутися до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі.

Із заяви про заміну стягувача у виконавчому листі вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар»звернулося із заявою про заміну стягувача саме у виконавчому листі № 2/463/349/13 від 22 серпня 2013 року, виданому Личаківським районним судом м. Львова, а не у виконавчому провадженні. Крім того у заяві ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» покликається на те, що виконавчий лист не пред`являвся до виконання.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про підставність заяви ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та необхідність заміни стягувача у виконавчому листі № 2/463/349/13 від 22 серпня 2013 року, виданому Личаківським районним судом м. Львова, однак не погоджується з висновками суду першої інстанції про заміну стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2013 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що таке виконавче провадження відкрито взагалі.

Крім того заявник не заявляв вимоги про заміну стягувача у виконавчому провадженні, а просив замінити стягувача саме у виконавчому листі.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» не вправі виступати кредитором, оскільки його статут не передбачає такого виду статутної діяльності, як видача кредитів, спростовуються матеріалами справи.

Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 26 серпня 2015 року, виданим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг підтверджується, що ТзОВ «»Фінансова компанія «Авістар» є фінансовою установою.

З додатка про реєстрацію фінансової установи № 422 серія ФК вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» може здійснювати такі види фінансових послуг, як надання позик та фінансових кредитів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог закону, однак необхідно її змінити в частині визначення документа, в якому необхідно змінити стягувача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ст. ст. 374, ст. ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2020 року змінити, зазначивши в абзаці другому резолютивної ухвали «у виконавчому листі № 2/463/349/13 від 22 серпня 2013 року, виданому Личаківським районним судом м. Львова на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова у цивільній справі № 2/463/349/13 від 28 березня 2013 року» замість «у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова у цивільній справі № 2/463/349/13 від 28 березня 2013 року».

В решті ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 27.08.2020 року

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р.П.