_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/947/344/20
УХВАЛА

01.09.2020

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Якубовській О.В.

За участю представників адвокатів : Шевчук В.В. і Дьогтєва С.Г.

Розглянув у відкритому судовому засіданні заяву боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 23 липня 2009 року визнано мирову угоду, укладену ОСОБА_2 і ОСОБА_1 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей і дружини. Провадження по справі було закрите.

За заявою ОСОБА_2 Київський районний суд м.Одеси 21.09.2009 року видав виконавчий лист №2-4650/09, в якому резолютивна частина рішення викладена наступним чином: ОСОБА_1 зобов`язується сплачувати ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 до 3 червня 2020 року, ОСОБА_4 до 7 квітня 2027 року та ОСОБА_2 у розмірі 2000 грн щомісяця».

2 листопада 2009 року державний виконавець Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції відмовив ОСОБА_2 в прийнятті виконавчого документу та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4650, виданого Київським райсудом м.Одеси з тих підстав, що « у виконавчому документі не вказані дії примусового виконання рішення суду».

ОСОБА_2 звернулась до суду з вимогами роз`яснити ухвалу суду про визнання мирової угоди, тому як ОСОБА_1 свої зобов`язання зі сплати аліментів не виконує.

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 21 квітня 2010 року надані роз`яснення, «що згідно з ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 29 липня 2009 року підлягає стягненню з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 до 3 червня 2020 року, ОСОБА_4 до 7 квітня 2027 року та ОСОБА_2 у розмірі 2000 грн щомісяця».

08 червня 2010 року Київський районний суд м.Одеси видав ОСОБА_2 виконавчий лист №2-4650/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей і дружини в розмірі 2000 грн щомісяця.

Постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 23.01.2014 року відкрите виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей і дружини.

10.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа за №2-4650/09, виданого Київським райсудом м.Одеси 08.06.2010 року таким, що не підлягає виконанню, стверджуючи, що судом помилково видано вищевказаний виконавчий лист.

Представник стягувача ОСОБА_5 з вимогами ОСОБА_1 не погодився і посилався на невиконання заявником зобов`язань зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей і на наявність у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів.

Суд вислухав учасників процесу, дослідив матеріали справи за №2-4650/09 і дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року, що діяла станом на 23.07.2009 року) виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа були закріплені у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження зазначалась невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року, справа № 6-247цс15).

Окрім того, у відповідності до ч.2 ст.368 ЦПК України в редакції 2004 року, що діяла на момент видачі судом 08.06.2010 року виконавчого листа №2-4650/09 « за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист».

Таким чином: мирова угода, укладена 23.07.2009 року Яворською С.В. і ОСОБА_1 і ухвала суду про затвердження цієї мирової угоди не передбачали вжиття будь-яких примусових заходів або можливості примусового виконання мирової угоди; судом на виконання ухвали про затвердження мирової угоди було видано два виконавчих листи (29.07.2009 року і 08.06.2010 року); виконавчий лист 08.06.2010 року суд видав після винесення ухвали про роз`яснення ухвали суду про визнання мирової угоди, що не передбачено положеннями цивільно-процесуального закону.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що виконавчий лист №2-4650/09, виданий

Київським районним судом м.Одеси 08 червня 2010 року є таким , що не підлягає виконанню.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4650/09 суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 436 ЦПК України передбачено право суду касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Також, підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови.

Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме зупинення виконавчого провадження вирішується судами апеляційної та касаційної інстанції та безпосередньо державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Таким чином, чинні норми ЦПК України не передбачають права суду першої інстанції, який ухвалив рішення, зупиняти виконавче провадження (дії рішення) під час його виконання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога заявника про зупинення виконавчого провадження за виконавчим листом, виданого на підставі рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.432 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-4650/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей і дружини, виданий Київським районним судом м.Одеси 08 червня 2010 року.

Залишити без задоволення вимоги ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4650/09, виданого Київським райсудом м.Одеси 08 червня 2010 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Калашнікова О. І.