ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/9933/19 Головуючий суддя І інстанції Глібко О. В.
Провадження № 22-ц/818/3830/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря :Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Глібко О.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами та інфляційних втрат,

встановив:

06 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що вона є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті її батька ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка серед іншого складалася з грошової заборгованості по заробітній платі у сумі 4491 грн. 93 коп.; грошової компенсації за невикористану відпустку; частини грошових виплат за оренду транспортних засобів, що зберігаються в бухгалтерії ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363».

Вказала, що 11 лютого 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом ( зареєстровано в реєстрі за № 590), а саме на 1/3 частку грошових виплат, що зберігаються в бухгалтерії ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» та складаються з : грошової заборгованості по заробітній платі у сумі 1497 грн.. 31 коп.; грошової компенсації за невикористану відпустку у сумі 300342 грн. 13 коп.; грошових виплат за оренду транспортних засобів у сумі 205948 грн. 87 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.10.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» були задоволені. Стягнуто з ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 157788 грн. 30 коп. При цьому, первинний розмір позовних вимог у справі № 644/2728/19 під час розгляду справи зменшувався, в зв`язку з поступовою частковою сплатою відповідачем грошових коштів. В повному обсязі виконання зобов`язання за відсутності будь-якого погодження такого виконання зі сторони ОСОБА_1 здійснювалось в такому порядку: 07.03.2019 року- 50000 грн.; 04.04.2019 року- 50000 грн.; 07.05.2019 року- 50000 грн.; 05.06.2019 року- 50000 грн.; 18.07.2019 року- 50000 грн.; 15.08.2019 року- 50000 грн.; 24.09.2019 року- 50000 грн.; 18.11.2019 року- 157788 грн. 30 коп., всього на загальну суму 507788 грн. 31 коп.

Зазначила, що зобов`язання з виплати ОСОБА_1 передбачених свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.02.2019 року ( зареєстровано в реєстрі за № 590) виникло у відповідача 12.02.2019 року, таким чином, відповідач вочевидь прострочив виконання грошового зобов`язання та відповідно до вимог ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити на її користь 3 % річних за користування грошовими коштами та інфляційні втрати відповідно до наданого розрахунку.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 19557 грн. 34 коп., з яких три відсотки річних за користування грошовими коштами складають 7133 грн. 31 коп. та інфляційні втрати складають 12424 грн. 03 коп.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 19557 грн. 34 коп., з яких: три відсотки річних за користування грошовими коштами складають 7133 грн. 31 коп., інфляційні втрати складають 12424 грн. 03 коп.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення грошових коштів у розмірі 7707,90 грн, з них у якості 3% річних-2859,19 грн. та у якості інфляційних нарахувань 4848,71 грн, в іншій частині відмовити. Здійснити новий розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду незаконне, необґрунтоване, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зазначено, що ст. 625 ЦК України не застосовується до трудових відносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, а тому судом невірно застосовано.

Вказала, що позивач має право нараховувати 3% річних та інфляційні нарахування лише грошові суми у якості грошових виплат за оренду транспортних засобів, і з урахуванням пропорційності грошових виплат за оренду транспортних засобів до всієї суми, що підлягала сплати відповідачем у розмірі 507 788,31 грн, відповідно до їхнього розрахунку у апеляційній скарзі становить за період 12.02.2019 по 17.11.2019 - 2859,19 грн, та інфляційні нарахування у розмірі 4848,71 грн, а всього 7707,90 грн., які відповідач вважає, повинні були стягнуті судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Снурнікової О.А за відсутності інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, суд вважав за необхідне застосувати до спірних правовідносин норму статті 625 ЦК України та задовольнити позовні вимоги та посилався на постанову від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18).

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , який був учасником ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 166363».

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка серед іншого складалася з грошової заборгованості по заробітній платі у сумі 4491,93 грн., грошової компенсації за невикористану відпустку у сумі 901 026,38 грн., частини грошових виплат за оренду транспортних засобів у сумі 617 846,61 грн.

Належність вказаних грошових виплат (компенсацій, заборгованості, орендної плати) спадкодавцю підтверджується Довідкою № 70, виданою 18.01.2019 року ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363».

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_3 , доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , по 1/3 частині за кожним.

11 лютого 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом ( зареєстровано в реєстрі за № 590), а саме на 1/3 частку грошових виплат, що зберігаються в бухгалтерії ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» та складаються з : грошової заборгованості по заробітній платі у сумі 1497 грн.. 31 коп.; грошової компенсації за невикористану відпустку у сумі 300342 грн. 13 коп.; грошових виплат за оренду транспортних засобів у сумі 205948 грн. 87 коп. ( а. с. 9)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.10.2019 року, яке набрало законної сили 12.11.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» про стягнення коштів в розмірі 157788 грн. 30 коп. були задоволені (а. с. 13-15).

Як зазначала позивач, в повному обсязі виконання зобов`язання за відсутності будь-якого погодження такого виконання здійснювалось у наступному порядку: 07.03.2019 року- 50000 грн.; 04.04.2019 року- 50000 грн.; 07.05.2019 року- 50000 грн.; 05.06.2019 року- 50000 грн.; 18.07.2019 року- 50000 грн.; 15.08.2019 року- 50000 грн.; 24.09.2019 року- 50000 грн.; 18.11.2019 року- 157788 грн. 30 коп., всього на загальну суму 507788 грн. 31 коп. ( а. с. 16-23)

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не визнаються неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України

Отже нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Згідно розрахунку, наданого представником позивача, інфляційні втрати складають суму 12424 грн. 03 коп., яка складається: період заборгованості 12.02.2019 року по 07.03.2019 року, сума боргу 507788 грн. 31 коп., сукупний індекс інфляції за період 1.005, інфляційне збільшення суми боргу 2538,94, сума боргу з врахуванням індексу інфляції 510327,25; період заборгованості 08.03.2019 року по 04.04.2019 року, сума боргу 457788 грн. 31 коп., сукупний індекс інфляції за період 1.009, інфляційне збільшення суми боргу 4120,08, сума боргу з врахуванням індексу інфляції 461908,40; період заборгованості 05.04.2019 року по 07.05.2019 року, сума боргу 407788 грн. 31 коп., сукупний індекс інфляції за період 1.010, інфляційне збільшення суми боргу 4077,88, сума боргу з врахуванням індексу інфляції 411866,19; період заборгованості 08.05.2019 року по 05.06.2019 року, сума боргу 357788 грн. 31 коп., сукупний індекс інфляції за період 1.007, інфляційне збільшення суми боргу 2504,52, сума боргу з врахуванням індексу інфляції 360292,83; період заборгованості 06.06.2019 року по 18.07.2019 року, сума боргу 307788 грн. 31 коп., сукупний індекс інфляції за період 0,989, інфляційне збільшення суми боргу -3376,44, сума боргу з врахуванням індексу інфляції 304411,87; період заборгованості 19.07.2019 року по 15.08.2019 року, сума боргу 257788 грн. 31 коп., сукупний індекс інфляції за період 1.000, інфляційне збільшення суми боргу 0.00, сума боргу з врахуванням індексу інфляції 257788,31; період заборгованості 16.08.2019 року по 24.09.2019 року, сума боргу 207788 грн. 31 коп., сукупний індекс інфляції за період 1.007, інфляційне збільшення суми боргу 1454,52, сума боргу з врахуванням індексу інфляції 209242,83; період заборгованості 25.09.2019 року по 18.11.2019 року, сума боргу 157788 грн. 31 коп., сукупний індекс інфляції за період 1.007, інфляційне збільшення суми боргу 1104,52, сума боргу з врахуванням індексу інфляції 158892,83.

З розрахунку 3 відсотка річних вбачається, що вони складають суму 7133 грн. 31 коп., яка складається з : сума боргу 507788 грн. 31 коп., період прострочення 12.02.2019 року по 07.03.2019 року, кількість днів прострочення 25, розмір відсотків річних 3 %, загальна сума відсотків 1043,40; сума боргу 457788 грн. 31 коп., період прострочення 08.03.2019 року по 04.04.2019 року, кількість днів прострочення 28, розмір відсотків річних 3 %, загальна сума відсотків 1053,54; сума боргу 407788 грн. 31 коп., період прострочення 05.04.2019 року по 07.05.2019 року, кількість днів прострочення 33, розмір відсотків річних 3 %, загальна сума відсотків 1106,06; сума боргу 357788 грн. 31 коп., період прострочення 08.05.2019 року по 05.06.2019 року, кількість днів прострочення 29, розмір відсотків річних 3 %, загальна сума відсотків 852,81; сума боргу 307788 грн. 31 коп., період прострочення 06.06.2019 року по 18.07.2019 року, кількість днів прострочення 43, розмір відсотків річних 3 %, загальна сума відсотків 1087,80; сума боргу 257788 грн. 31 коп., період прострочення 19.07.2019 року по 15.08.2019 року, кількість днів прострочення 28, розмір відсотків річних 3 %, загальна сума відсотків 593,27; сума боргу 207788 грн. 31 коп., період прострочення 16.08.2019 року по 24.09.2019 року, кількість днів прострочення 40, розмір відсотків річних 3 %, загальна сума відсотків 683,14; сума боргу 157788 грн. 31 коп., період прострочення 25.09.2019 року по 18.11.2019 року, кількість днів прострочення 55, розмір відсотків річних 3 %, загальна сума відсотків 713,29.

Таким чином, розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних було виконано позивачем правильно, тобто з суми основної заборгованості і здійснено відповідно до умов чинного законодавства. Так, стягненню підлягають інфляційні втрати за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів.

Відповідно до заперечень, представника відповідача фактично оспорюється період прострочення ним сплати грошових коштів. Як зазначив представник у відзиві на позовну заяву, факт використання грошових коштів мав місце з моменту подання позивачем вимоги про сплату успадкованих грошових коштів, складеної 12 лютого 2019 року, а отримана підприємством 18 лютого 2019 року і до моменту винесення ухвали про накладення арешту на грошові кошти на рахунки підприємства в межах позову, тобто до 05 квітня 2019 року.

Як було встановлено, зобов`язання виплати грошових коштів виникло у відповідача з 12 лютого 2019 року, тобто з моменту подання вимоги про сплату грошових коштів.

Без будь-якого погодження виконання зобов`язання відповідачем здійснювалося за період з 07.03.2019 року по 18.11.2019 року, тобто позивачу були сплачені відповідачем добровільно грошові кошти як до ухвалення судом рішення про забезпечення позову так і після здійснення заходів забезпечення позову 04.04.2019 року. Остання сума була перерахована після ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог 18.11.2019 року в сумі 157788 грн. 30 коп., всього на загальну суму 507788 грн. 31 коп.

В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав.

У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Позивачем складено розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат, відповідно до якого інфляційні витрати складають 12424,03 грн та три відсотки річних 7133,31 грн.

У постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 750/5104/17 Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків, викладених Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 в справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися вимоги статті 625 ЦК України та у постанові від 02.03.2016 в справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин, виходячи з наступного.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 625 ЦК України та відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц), від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц.

Верховний Суд в постанові від 10.04.2019 у справі №127/27237/15-ц про стягнення середнього заробітку та компенсації за невикористані дні відпустки вказав, що коли має місце невиконання рішення суду про виплату сум, стягнутих на підставі ст. 117 КЗпП України, то до цих правовідносин права стягувача (колишнього працівника) забезпечуються ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання грошового зобов`язання.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Зазначене також відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Відповідачі знали про грошове зобов`язання, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.10.2019 року, яке набрало законної сили 12.11.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» про стягнення коштів в розмірі 157788 грн. 30 коп. були задоволені, підтверджується що між сторонами виникли не трудові відносини, а відносини щодо стягнення грошових коштів. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати грошових коштів, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Саме такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

Саме таку висловлено правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України правильно врахував суд першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у даній справі правовідносини та грошові зобов`язання, що виникли між сторонами за своїм змістом мають комплексний характер. Грошові зобов`язання Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» перед позивачкою виникли на підставі успадкованих позивачами сум, що відповідач заборгував спадкодавцеві на підставі трудових правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач неодноразово був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.54,59,66,71), а також у судове засідання призначене на 16 березня 2020 року, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення.(а.с.71), однак представник відповідача в судові засідання жодного разу не прибув, про поважність причини неприбуття суду не повідомляв. З огляду на це відповідачу було достовірно відомо про те, що між сторонами існує спір і те, що справа перебуває на розгляді в суді, оскільки представник відповідача в приміщенні суду 17.12.2019 року ознайомилася з матеріалами справи (а.с.29), а 20.12.2019 року подала відзив на позовну заяву (а.с.33-36). У своєму відзиві відповідач фактично позовні вимоги визнав, заперечував лише щодо періоду прострочення грошової вимоги.

Суд першої інстанції навів розрахунок суми заборгованості, який є законний, обґрунтований, узгоджується з матеріалами справи, і доводами скарги не спростовується.

Судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, належним чином обставини по справі та зміст спірних правовідносин, перевірив доводи сторін і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу, а доводи скарги не доведені.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 серпня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.