Справа № 431/7058/19
Провадження № 22-ц/810/519/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року, серпня місяця, 26-го дня Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Яреська А.В. (судді - доповідача), Гаврилюка В.К., Лозко Ю.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст.369 ЦПК України) цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2020 року у цивільній справі (№ 431/7058/19 суддя І інстанції Кудрявцев І.В.) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року позивач звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з зазначеними вимогами в обґрунтування яких вказав, що ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк (далі - АТ КБ Приватбанк) з метою отримання банківських послуг. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.08.2016 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 30707,35грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суду залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачем, станом на 05 листопада 2019 року утворилася заборгованість у сумі 15762,01 грн, з яких: 11929,82 грн - заборгованість за кредитом; 2877,81 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0.00 грн. заборгованість за комісією; 954,38 грн. заборгованість за пенею. У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 серпня 2016 року у сумі 15762,01 грн. станом на 05.11.2019 року.

Заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2020 року позовні вимоги АТ КБ Приватбанк задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 серпня 2016 року у сумі 8243, 63 грн. та судовий збір у сумі 1004, 68 грн. У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором по сплаті основної суми кредиту станом на 05.11.2019р. у сумі 3 686,19грн., відсотків за користування кредитом за період з 10.08.2016р. до 05.11.2019р. у сумі 2 877,81грн., пені нарахованої за період з 30.09.2018р. до 05.11.2019р. у сумі 954,38грн. відмовлено.

Не погодившись з вказаним вище рішенням АТ КБ Приватбанк звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Скаржник просить суд скасувати заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у даній справі договір у встановленому порядку не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, що свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору. Зазначили, що сторонами при укладенні Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості були досягнуті усі істотні умови договору, щодо нарахування відсотків та штрафу. Вважає, що місцевим судом зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд проігнорував, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових активів. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явлення позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 15762,01 грн. що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 * 100 = 192100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України. Оскільки справа є малозначною, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімума для працездатних осіб, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ Приватбанк про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано відповідачу кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на картку зі сплатою 24,00% річних за користування кредитом (а.с.5,6), основна заборгованість за тілом кредиту виникла з 31.08.2018р., сума заборгованості змінювалась у зв`язку з її частковими погашеннями, а з 24.09.2018р. є незмінною та становить 11 929,82грн.(а.с.4). Судом першої інстанції було встановлено, що наведена у розрахунку (а.с.4) сума відсотків, нарахованих на залишок заборгованості за тілом кредиту, є математично правильною та за період з 10.08.2016р. до 05.11.2019р. становить 2 877,81грн. [518,33грн. /відсотки нараховані та не сплачені з 10.08.2016р. по 24.09.2018р. наведені у розрахунку а.с.4/ + (11 929,82 /сума заборгованості за тілом кредиту/ ? 24,00% /відсоткова ставка встановлена умовами договору/ ? 360 днів /річний розрахунковий період встановлений у до п. 2.1.1.12.6 Умов/ ? 405 днів /період користування кредитом з 24.09.2018р. по 05.11.2019р. (249,92грн. + 15,29грн. +572,81грн. /сплачені за період з 24.09.2018р. до 05.11.2019р. відсотки/) = 2 877,81грн].

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею у сумі 954,38грн., суд першої інстанції зазначив, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований з 1978р. до теперішнього часу у с. Половинкине Старобільського району Луганської області (а.с.31зворот, а.с.45). Указом Президента України від 30.04.2018р. №116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018р. «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях». Оскільки позивачем АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу ОСОБА_1 , який є громадянином України (а.с.31) та в період виникнення заборгованості за кредитним договором і нарахування пені і штрафів був зареєстрований і проживав у населеному пункті, що включений до Переліку населених пунктів де проводилась антитерористична операція(а.с.а.с.31,45), нараховано у період з 30.09.2018р. по 05.11.2019р. пеню за невиконання кредитного зобов`язання у сумі 6 680,66грн.(а.с.4), а ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заборонено нарахування штрафів та пені на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населеному пункті, визначеному у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, у зв`язку з чим позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені нарахованої у період з 30.09.2018р. по 05.11.2019р. у сумі 954,38грн., є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Також суд першої інстанції зазначив, що згідно розрахунку (а.с.4) за період з 30.09.2018р. по 05.11.2019р. внесено платежі на погашення кредиту у загальній сумі 6 564грн. (1 204 + 500 + 500+ 1 210 + 1 050 + 1 050 + 1 050 = 6 564грн.), і відповідно до вказаного розрахунку (а.с.4) та п.1.1.5.21 Умов зазначена сума направлялась банком на погашення нарахованої щомісячно пені, а у судовому засіданні було достовірно встановлено необґрунтованість нарахування такої пені, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає вирахуванню із встановленої судовому засіданні заборгованості відповідача за основною сумою кредиту у розмірі 11 929,82грн. та відсоткам у розмірі 2 877,81грн. у черговості відповідно до п.1.1.5.21 Умов, а саме: спочатку вирахуванню з суми заборгованості по відсоткам (2 877,81грн. - 6 564грн. = - 3 686,19грн.) і таким чином нараховані станом на 05.11.2019р. відсотки за користування кредитом у сумі 2877,81грн. сплачені відповідачем у повному обсязі, а потім із заборгованості за тілом кредиту (11 929,82грн - (-3 686,19) = 8 243,63грн.), у зв`язку з чим заборгованість відповідача за тілом кредиту станом на 05.11.2019р. становить 8 243,63грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції за таких обставин дійшов до висновку що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме - підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по сплаті основної суми кредиту станом на 05.11.2019р. у сумі 8 243,63грн., а в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по сплаті основної суми кредиту станом на 05.11.2019р. у сумі 3 686,19грн., відсотків за користування кредитом за період з 10.08.2016р. до 05.11.2019р. у сумі 2 877,81грн., пені нарахованої за період з 30.09.2018р. до 05.11.2019р. у сумі 954,38грн., слід відмовити.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. На підтвердження своїх позовних вимог позивач до позову додав копію анкети - заяви про приєднання у Умовам та Правилам надання банківських послуг (а.с.10), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. З тексту анкети-заяви, яка підписана відповідачем, вбачається, що будь-яких інших відміток, як то про видачу кредитної картки, визначення кредитного ліміту, погодження процентної ставки за користування кредитом, анкета-заява підпису відповідачки не містить. Умови та Правила надання банківських послуг також не містять розміру процентів за користування кредитом, які погодили сторони при укладенні договору. Позивачем суду першої інстанції не була надана ні пам`ятка клієнта, ні довідка про умови кредитування, ні інші докази, з яких можна встановити, яку саме картку і коли саме було отримано відповідачем. Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування, зокрема розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, досягнуто між сторонами на час укладення договору, не дозволяють суду перевірити правильність такого розрахунку та визначення розміру заборгованості.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Так, доводи щодо визначення розміру процентів та що кредит не може надаватися без сплати процентів за користування ним з огляду на фактичний зміст оскаржуваного рішення не можуть спростувати висновки суду, адже у апеляції навіть не наведено жодних доводів про тих підстав, за яких суд відмовив у стягненні повної суми. Між тим, ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було заборонено нарахування штрафів та пені на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населеному пункті, визначеному у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція у апеляції апелянт проігнорував ці висновки суду та не навів своїх доводів проти них. Між тим, саме із цих підстав суд відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені нарахованої у період з 30.09.2018р. по 05.11.2019р. у сумі 954,38грн. Крім того, суд здійснив обрахунок суми стягнення виходячи з доведеності неправомірності дій банку по зарахуванню внесених коштів на погашення пені, яку не слід було стягувати - і прийшов до висновку про те, що «сума підлягає вирахуванню із встановленої судовому засіданні заборгованості відповідача за основною сумою кредиту у розмірі 11 929,82грн. та відсоткам у розмірі 2 877,81грн. у черговості відповідно до п.1.1.5.21 Умов, а саме: спочатку вирахуванню з суми заборгованості по відсоткам (2 877,81грн. - 6 564грн. = - 3 686,19грн.) і таким чином нараховані станом на 05.11.2019р. відсотки за користування кредитом у сумі 2877,81грн. сплачені відповідачем у повному обсязі, а потім із заборгованості за тілом кредиту (11 929,82грн - (-3 686,19) = 8 243,63грн.), у зв`язку з чим заборгованість відповідача за тілом кредиту станом на 05.11.2019р. становить 8 243,63грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача». Апелянт не надав оцінки правомірності зазначених дій суду, не спростував наведені судом у рішенні розрахунки. Між тим, відповідно до правил ст. 367 ЦПК справа перевіряється у межах доводів та вимог апеляції. Інших доводів по суті фактичного змісту судового рішення апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив надані позивачем докази, правильно застосував норми матеріального права в частині часткового задоволення позовних вимог, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги. Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк залишити без задоволення. Заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2020 року.

Головуючий Судді