Справа № 163/1492/20
Провадження № 2/163/304/20
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про стягнення заподіяної незаконними рішеннями органу державної влади матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Представник позивача просить постановити рішення про стягнення з державного бюджету України (Державна казначейська служба України) в користь ОСОБА_1 33 995,83 гривень майнової та 20 000,00 гривень моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями Волинської митниці ДФС, правонаступником якої є Волинська митниця Держмитслужби.

Позовні вимоги в частині заподіяної майнової шкоди обґрунтував тим, що внаслідок незаконних рішень митниці при митному оформленні ввезеного з Республіки Польща автомобіля "Форд Транзит" позивач був змушений сплатити митні платежі у більшому розмірі, аніж діяли на момент його ввезення.

Зокрема, митниця не погодилась із визначеним позивачем через агента з митного оформлення у митній декларації кодом згідно УКТ ЗЕД і його описом як "легковий автомобіль, що був у використані" та прийняла рішення про класифікацію автомобіля за кодом УКТ ЗЕД як "автомобіля вантажного типу "фургон", що використовувався понад 8 років …".

Крім цього, митниця прийняла рішення про відмову у митному оформленні автомобіля у формі картки-відмови та склала відносно агента з митного оформлення ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил за ознаками ст.485 МК України.

За визначеним митницею кодом позивач оформити автомобіль не міг, оскільки він не відповідав стандартам не нижче "Євро 5", як того вимагає положення ст.2 Закону України "Про деякі питання ввезення на митну територію України та проведення першої реєстрації транспортних засобів".

У зв`язку із цим позивач оскаржив рішення митниці про визначення коду товару та картку відмови у митному оформлені в судовому порядку, які за наслідками розгляду судом касаційної інстанції були визнані протиправними і скасовані.

Також в судовому порядку була скасована постанова митниці про притягнення агента з митного оформлення ОСОБА_2 до відповідальності за передбачене ст.485 МК України порушення митних правил.

Лише після цього позивач здійснив митне оформлення автомобіля, під час якого, серед інших документів, долучив усі прийняті судові рішення. Автомобіль був задекларований як і першочергово за кодом згідно УКТ ЗЕД , однак розмір митних платежів був більшим в порівнянні із першим декларуванням і склав 98 129,10 гривень, оскільки на цей час на відміну від першого декларування уже завершився пільговий період зі сплати акцизу із застосуванням преференції (коефіцієнта 0,5), через що позивач вимушений був застосувати повну ставку акцизу.

Різниця у митних платежах між другим і першим декларуванням автомобіля склала 33 995,83 гривень, що і вважає матеріальною шкодою (збитками) позивача, завданою неправомірними рішеннями митниці.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 19.05.2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачі подали відзив на позовну заяву.

Волинська митниця Держмитслужби висловила позицію про необхідність закриття провадження у справі за вимогою про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 33 995,83 гривень, оскільки ці кошти фактично є сплаченими позивачем митними платежами (митом, акцизом та ПДВ) за митне оформлення автомобіля, які мають повертатись в порядку ст.301 МК України та ст.43 ПК України. Тому спір між сторонами виник у сфері публічно-правових відносин, що згідно із ч.2 ст.1 ЦК України виключає правову можливість застосування до нього цивільного законодавства, відповідно його розгляд в порядку цивільного судочинства.

Державна казначейська служба України, заперечуючи позов в частині майнової шкоди, послалась лише на законодавчі норми із цього питання.

Представник позивача подав відповідь на відзиви відповідачів. Акцентував на тому, що заявлені кошти в якості відшкодування матеріальної шкоди не є надмірно сплаченими митними платежами в розумінні ст.301 МК України та ст.43 ПК України, оскільки більший розмір митних платежів позивач був змушений сплатити у зв`язку із закінченням на момент подачі другої декларації дії преференційної ставки акцизу, а не у зв`язку із тим, що такий збільшений розмір було розраховано надмірно (понад встановлені законом ставки податків) чи помилково. Питання про повернення з бюджету податків та зборів позивачем не ставиться. Вважає, що у спірних правовідносинах має місце матеріальний збиток, який виник внаслідок неправомірних рішень митниці, через прийняття яких позивач пропустив пільговий строк розмитнення автомобіля і вимушений був сплатити повну ставку акцизу.

У строк, визначений судом в ухвалі від 19.05.2020 року з додатковим врахуванням вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України в редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-ХІ, а також Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідачі заперечень на відповідь представника позивача на відзиви не подали.

Аналізом доказів по справі суд встановив їх відповідність наведеним позивачем фактичним обставинам щодо митного оформлення транспортного засобу марки "Форд Транзит", 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .

Так, за поданою 28.01.2019 року митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UА205090/2019/013113, за якою автомобіль був задекларований за кодом згідно УКТ ЗЕД , підлягали сплаті митні платежі в загальній сумі 64 133,27 гривень, з яких: 9 310,64 гривень мита, 28 616,02 гривень акцизного податку, 26 206,61 гривень ПДВ.

За поданою 09.04.2020 року, тобто після скасування в судовому порядку рішення митниці про визначення коду товару, картки відмови у митному оформлені та постанови митниці відносно агента з митного оформлення за ст.485 МК України, митною декларацію ІМ40ДЕ № UА205050/2020/019365 автомобіль задекларований за тим же кодом згідно УКТ ЗЕД, однак сума митних платежів склала на 33 995,83 гривень більше, а саме 98 129,10 гривень, з яких: 8 724,98 гривень мита, 58 507,64 гривень акцизного податку, 30 896,48 гривень ПДВ.

Законом України від 08.11.2018 року № 2611-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів" підрозділ 5 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 20, згідно якого тимчасово, протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів" ставки податку для транспортних засобів, зазначених у підпункті 215.3.5 1 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу (крім транспортних засобів, зазначених у товарних підкатегоріях 8703 10 18 00, 8703 90 10 10, 8703 90 10 90, 8703 90 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), визначаються із застосуванням коефіцієнта 0,5.

Встановлений цим пунктом коефіцієнт застосовується для легкових транспортних засобів, що використовувалися, які ввозяться на митну територію України фізичною особою для власного використання в кількості один легковий транспортний засіб на таку особу.

Така ставка акцизного податку застосовувалась з 25.11.2018 року по 22.02.2019 року, тобто в період подання позивачем першої митної декларації на автомобіль від 28.01.2019 року.

За змістом позовних вимог в частині майнової шкоди позивач просить стягнути кошти, які становлять різницю митних платежів між первинно поданою митною декларацією під час дії преференції зі сплати акцизу (коефіцієнта 0,5) та митною декларацією, поданою після ухвалення на його користь судових рішень, коли дія цієї преференції уже закінчилась.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.546 МК України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи. Митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

Серед визначених у ч.2 ст.544 МК України основних завдань, що виконують митні органи, здійснюючи митну справу, є забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, застосування заходів щодо їх примусового стягнення у межах повноважень, визначених цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими актами законодавства України, організація застосування гарантій забезпечення сплати митних платежів, взаємодія з банківськими установами та незалежними фінансовими посередниками, що надають такі гарантії.

Відповідно до п.27 ч.1 ст.4 МК України митні платежі це: а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

У статті 301 МК України наведені підстави повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, серед яких згідно із п.6 ч.5 передбачено повернення сум відповідних митних платежів у разі, якщо платником податків подано митному органу документи, які підтверджують наявність у нього на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Згідно із ч.1 ст.301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Отже, митниця є органом державної влади, який здійснює повноваження у сфері митної справи, у тому числі щодо забезпечення справляння митних платежів під час переміщення товарів через митний кордон, а також повернення помилково та/або надмірно сплачених платежів з бюджету, що врегульовані Митним, Податковим та Бюджетним кодексами України та є такими, що засновані на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеного у п.2 ч.1 ст.4 КАС України визначення публічно-правового спору, необхідною умовою віднесення спору до юрисдикції адміністративних судів є здійснення конкретним суб`єктом публічно-управлінських функцій саме у спірних правовідносинах. Здійснення публічно-управлінських функцій передбачає наявність відносин контролю чи підпорядкування, можливість суб`єкта владних повноважень приймати рішення, розпорядження, давати вказівки, вчиняти дії, які є обов`язковими для іншого учасника правовідносин. Така обов`язковість забезпечується можливістю застосування примусу суб`єктом владних повноважень з метою приведення у виконання його рішень, розпоряджень, вказівок.

Згідно із ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У цій справі позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю рішень Волинської митниці ДФС щодо визначення класифікаційного коду товару та відмови у митному оформленні (випуску) товару.

Приймаючи ці рішення Волинська митниця ДФС як суб`єкт владних повноважень здійснювала щодо позивача публічно-владні функції у сфері митної справи, покладені на неї Митним кодексом України та Податковим кодексом України.

Відтак, ці рішення були прийняті митницею на виконання владно-управлінських функцій.

Зміст спірних правовідносин у даній справі фактично зводиться і полягає у поверненні позивачу частини сплачених ним до бюджету сум обов`язкових платежів, від сплати яких він підлягав звільненню в силу законодавства, чинного на день подання первинної митної декларації і це доведено судовими рішеннями.

Посилання представника позивача у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди (ст.ст.22, 1166 ЦК України), не змінює суті та змісту спірних правовідносин.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року, прийнятій в справі № 910/23482/17.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин, а також суб`єктний склад сторін, одним із яких є орган владних повноважень, встановлено підстави вважати цей спір публічно-правовим, що виключає його розгляд в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Оскільки спір між сторонами належить до юрисдикції адміністративного суду, провадження у цій справі підлягає закриттю з вище наведеної процесуальної підстави.

Керуючись ст.ст.19, 255, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України в частині заявленої вимоги про стягнення 33 995 (тридцяти трьох тисяч дев`ятсот дев`яносто п`яти) гривень 83 копійки майнової шкоди закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення з такими позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства до Волинського окружного адміністративного суду.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Головуючий : суддя С.С.Чишій