Єд. уник. 243/7526/20
Провадження № 2-о/243/778/2020
У Х В А Л А

про передачу справи до іншого суду

02 вересня 2020 року Суддя Слов?янського міськрайонного суду Донецької області Мінаєв І.М., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи Слов`янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) про встановлення факту смерті особи в певний час, -

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2020 року до суду надійшли матеріали заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи Слов`янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) про встановлення факту смерті особи в певний час

Згідно відомостей, викладених у заяві про встановлення факту, місцем проживання заявника ОСОБА_2 є м.Ізюм Харківської області. Відомості щодо місця проживання заявника у зазначеному населеному пункті підтверджуються довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.05.2017 р. № .

Положенням ч.3 ст.294 КПК України визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Положенням ч.1 ст.316 ЦПК України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Аналізуючи наведені положення у їх сукупності, суд зазначає, що заява про встановлення факту смерті особи в певний час має бути подана до суду за місцем проживання заявника. Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що місце проживання представника заявника, який звертається до суду в інтересах заявника, не має значення для визначення територіальної підсудності цієї справи.

Положенням п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Підсумовуючи вищенаведене, з урахуванням, що зареєстрованим місцем перебування заявника є м.Ізюм, суд зазначає, що зазначена справа не підсудна Слов`янському міськрайонному суду, а підсудна Ізюмському міськрайонному суду Харківської області.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії»). У рішенні ЄСПЛ «Сокуренко і Стригун проти України» суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

У рішенні у справі «ТОВ «Базальт-Імпекс» проти України» від 1 грудня 2011 року, ЄСПЛ зауважив, що всупереч ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Верховний Суд України проігнорував висновки Європейського суду, викладені у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України», яке на час провадження у справі заявника вже було перекладено українською мовою і надруковано в офіційному юридичному виданні, тому визнав порушення ст.6 Конвенції.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що згідно територіальної юрисдикції вирішення цієї заяви відповідно до діючого цивільного процесуального законодавства віднесено до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, таким чином у контексті прецедентної практики ЄСПЛ «суд встановлений законом» у зазначеній справі це Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Відповідно до положення ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 28, 31 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Передати матеріали цивільної справу № 243/7526/20 за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи Слов`янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) про встановлення факту смерті особи в певний час на розгляд до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області (Харківська область, м.Ізюм, вул.Соборна, 52).

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Слов?янський міськрайонний суд Донецької області протягом п?ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Копію ухвали надіслати позивачу для відома.

Роз`яснити сторонам, що передача цивільної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше п?яти днів після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - не пізніше п?яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв