Провадження № 2/201/1036/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 лютого 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про усунення перешкод в користуванні та визнання особи такою, що втратила право користування 23/100 частинами домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22.10.2019р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - ДАПДП Дніпровської міської ради) про усунення перешкод в користуванні та визнання осіб такими, що втратили право користування 23/100 частинами домоволодіння (23.10.2019р. справа була передана судді Ткаченко Н.В.).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з 18.11.2013р. є власником 23/100 частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час у позивача виникла необхідність продати належні йому на праві власності 23/100 частин домоволодіння проте через те, що в ній зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 це є неможливим, оскільки потенційні покупці не бажають купувати належну позивачу частину домоволодіння, адже залишаються бути зареєстровані особи, які не тільки не проживають у житловому будинку, а й не є його власниками. З листопада 2013р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 Реєстрація відповідачів у домоволодінні порушує права позивача. У зв`язку з вищевикладеним позивач просив усунути перешкоди у користуванні майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування 23/100 частинами домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.10.2019р. позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №30).

Представник позивача - адвокат Патика А.В. (діє на підставі ордеру, серія АЕ №1006386 - а.с. №7), в судове засідання 10.02.2020р. надав заяву про зменшення позовних вимог, шляхом виключення позовних вимог в частині позовних вимог до ОСОБА_3 . Позовні вимоги в уточненій редакції підтримав та просив задовольнити не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Зазначив, що просить провести розгляд справи за його відсутності (а.с. №53).

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, які призначалися на 18.12.2019р. та 10.02.2020р.., двічі поспіль не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи кожного разу повідомлявся шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації, відповідно до довідки №8986 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб (а.с.№ 20), між тим конверти були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 48, 49), Крім того, про судове засідання, яке було призначено до розгляду на 10.02.2020р., відповідач також був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с № 50).

Отже, відповідно до положень ч.8 та ч. 11 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належний чином про дати розгляду справи судом.

Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР в судові засідання, які призначалися на 18.12.2019р. та 10.02.2020р. не з`явився, про дату та час слухання справи, кожного разу був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с. № 38, 52). Про причини неявки суду не повідомив.

За ч.4 ст. 223 та ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З урахуванням вищезазначених положень процесуального законодавства та з огляду на належне повідомлення відповідача та представника третьої особи, ухвалою суду від 10.02.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) постановлено про розгляд справи за відсутності відповідача та представника третьої особи.

З урахуванням заява представника позивача та неявки до суду відповідача та представника третьої особи та у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснював розгляд справи 10.02.2020р. без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги (з урахуванням їх уточнення в бік зменшення заявою представника позивача від 10.02.2020р.) підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Згідно ч. 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 23/100 частин домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18.11.2013р. (а.с. №16).

Відповідач ОСОБА_2 є братом колишнього власника 23/100 частин домоволодіння ( ОСОБА_3 ) та зареєстрований у домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 1244 про склад сім`ї від 24.01.2020р. (а.с. № 54).

Також, в матеріалах справи наявний акт від 17.10.2019р., згідно якого відповідач ОСОБА_2 з листопада 2013р. не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , його особисті речі в будівлі відсутні (а.с.№11-12), а також копія домової книги (а.с. № 21-25).

Отже, суд вважає доведеним той факт, що відповідач ОСОБА_2 в домоволодінні, яке розташовано по АДРЕСА_1 , не проживає без поважних причин з листопада 2013р.

Аналіз вищезазначеної норми ч.1 ст.391 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

З урахуванням викладеного та з огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 більше шести років, а саме з листопада 2013р., не проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , самостійно з реєстраційного обліку не знімається, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено в уточненій редакції від 10.02.2020р. лише до ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне стягнути саме з цього відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768грн.40коп. (за ставками судового збору на 2019р., коли й подано позов).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 317, 321, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст.223, ст.ст. 259, 263-265, ч.4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про усунення перешкод в користуванні та визнання особи такою, що втратила право користування 23/100 частинами домоволодіння - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 23/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Гай Дніпропетровського району Дніпропетровської області таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 23/100 частинами домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768грн.40коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.