печерський районний суд міста києва
31 січня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Волкової С.Я. за участю секретаря судових засідань Топал А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ,) про стягнення боргу за договором позики,
У листопаді 2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції - 318 816 грн, проценти за позикою - 425 250 грн, три проценти річних за кількість днів прострочення, починаючи з 29.11.2016 р., суму сплачених судових витрат, свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.11.2016 р. за договором позики передав відповідачу готівкою 243 000 грн, що еквівалентно 9 100 доларам США строком повернення до 29.11.2016 р., однак свої зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 не виконав - кошти не повернув.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2019 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2019 р. за клопотанням відповідача ОСОБА_2 здійснено розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 31.01.2020 р. об 11:30 год.
ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, затвердити фактичну заборгованість у розмірі 149 600 грн основного боргу, 26 180 грн - процентів, 13 427 грн - три проценти річних, а всього 471 502 грн, відзив обґрунтовує тим, що фактична сума позики, яка була отримана ним від ОСОБА_1 , склала 5 600 доларів США, або 149 600 грн, сума, що була зазначена в розписці, була написана ним на прохання ОСОБА_1 та під тиском.
Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив відповідача, у якій позивач відхиляє викладені у відзиві заперечення, зазначивши, що сума боргу і умови його повернення зазначені у розписці, яка написана власноручно ОСОБА_2 , що останній і не заперечує, відповідач не був обмежений у колі кредиторів, а у разі незгоди з умовами позики, міг звернутися до будь-якої іншої особи та укласти відповідний договір на свій розсуд.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив подав, при цьому позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно статті 1049 ЦК України позивальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.
Встановлено, що 25.11.2016 р. відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 243 000 грн, що еквівалентно 9 100 доларам США зі строком повернення коштів до 29.11.2016 р. зі сплатою п`яти процентів щомісячно, починаючи з 10.12.2016 р., за весь час прострочення. Вказана обставина підтверджується наданою суду розпискою.
Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 до цього часу взяті в борг гроші не повернув.
Суд, враховуючи викладене, знаходить вимоги позивача обґрунтованими, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошові кошти у сумі 243 000 грн, або у сумі, що визначена розпискою.
Відповідач не заперечує факт отримання в борг у ОСОБА_1 грошових коштів, заперечує суму позики.
Згідно частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частин 1,3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Втім на підтвердження викладених заперечень проти позову ОСОБА_1 відповідачем не надано суду жодного доказу отримання коштів у меншій, ніж зазначено у розписці, сумі, жодного доказу складення розписки під тиском.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За правилами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин вбачається, що заперечення відповідача проти позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами. З огляду на наведене, суд їх відхиляє.
Вимоги ОСОБА_1 про сплату суми боргу із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення суд знаходить обґрунтованими, при вирішенні питання про його застосування враховує Рекомендації Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ (лист № 62-97р від 03.04.1997 р.), враховує наданий позивачем розрахунок за період з грудня 2016 р. по жовтень 2019 р., що за 2017-2018 рр. ним використані річні індекси інфляції, або: 100,9% х 113,7% х 109,8% х 101,0% х 100,5% х 100,9% х 101,0% х 100,9% х 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7% х 100,7% х 100,7% = 131,20%, тому сума позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення складає 243 000 грн х 131,20% = 318 816 грн.
За розрахунком позивача проценти за позикою, нараховані відповідно до договору складає суму несплачених відповідачем процентів за 35 місяців, або періоду часу з 10.12.2016 р. по 25.11.2019 р., тому, враховуючи, що позовна вимога про стягнення процентів за позикою, нарахованих відповідно до договору, була заявлена станом на 25.11.2019 р., нарахування і стягнення п`яти процентів річних здійснюється за період з 10.12.2016 р. по 25.11.2019 р. на суму 243 000 грн, що складає: 243 000 грн х 5% х 35 місяців = 425 250 грн, отже суд приймає до уваги наведений розрахунок, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 425 250 грн процентів за позикою, нарахованих відповідно до договору.
Крім того позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України і позивач, заявляючи таку вимогу, просить врахувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16-ц, згідно якого: оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду в цьому рішенні зазначила, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 р. № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.
Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Суд при розгляді вимог ОСОБА_1 вбачає, що і Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16-ц, і Верховний Суд України у постанові від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12, приймаючи рішення, посилаються на частину другу статті 625 ЦК України, якою передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ключовим у означеній нормі є положення стосовно нарахування трьох процентів річний від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, у випадку із договором між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передбачений розмір процентів у розмірі п`яти процентів щомісячно, починаючи з 10.12.2016 р., за весь час прострочення. Тому суд знаходить вимоги позову про стягнення трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України необґрунтованими, в їх задоволенні слід відмовити, та суд при розгляді позову ОСОБА_1 при прийнятті такого рішення не відступає ані від висновків Великої Палати Верховного Суду, ані від висновків Верховного Суду України, викладених у наведених вище рішеннях, виходячи з наступного.
Суд вбачає, що зі справи № 373/2054/16-цслідує, що у листопаді 2016 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, уточнивши який, просив стягнути з останнього борг за договором позики від 17.12.2015 р. у розмірі 13 000,00 доларів США, три проценти річних від суми заборгованості за весь час прострочення з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях, за офіційним курсом долара США на день платежу. Також зі справи слідує, що рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 13 000,00 доларів США основного боргу з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долара США на день платежу, та три проценти річних у розмірі 10 734,01 грн. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у визначений розпискою строк ОСОБА_4 суму боргу, отриману в іноземній валюті, позивачу не повернув, у зв`язку із чим з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума боргу, зазначена в розписці у доларах США, із перерахунком вказаної суми у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на день платежу, а також три проценти річних згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Також зі справи слідує, що ОСОБА_4 звернулася із касаційною інстанцією на рішення суду першої інстанції, постанову суду апеляційної інстанції, касаційну скаргу мотивовано, у тому числі тим, що суму боргу, що підлягає стягненню, не визначено у гривні та не зазначено, що курс гривні до іноземної валюти повинен братися на день ухвалення судом рішення. Велика Палата Верховного Суду, п еревіривши наведені в касаційній скарзі доводи, вирішила: касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, р ішення суду першої інстанції від 06.02.2017 р. та постанову суду апеляційної інстанції змінити, виключити із судових рішень вказівку про здійснення перерахунку суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долара США на день платежу, у частині стягнення 10 734,01 грн - трьох процентіврічних -рішення судів скасоване та ухвалено в цій частині нове рішення, с тягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 155,04 доларів США -три проценти річних, в іншій частині щодо стягнення 13 000,00 доларів США основного боргу рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду, приймаючи рішення у справі, зазначила, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Суд при розгляді позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині вбачає, що небезпечно використовувати певну цитату Великої Палати Верховного Суду, не прочитавши всього тексту рішення, як це зробив позивач із посиланням на справу № 373/2054/16-ц, ОСОБА_1 не проаналізував, як обставини означеної справи співвідносяться з тією, що розглядається Печерським районним судом м. Києва. У принципі прецедент, на відміну від законодавчої норми, є дуже точковим інструментом, і правова позиція, висловлена в одному випадку, може бути зовсім неправильна в контексті інших обставин.
На підставі статті 141 ЦПК України відшкодуванню підлягають також судові витрати ОСОБА_1 у розмірі 7 440,66 грн, або судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статями 526, 530, 625, 1046-1050 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 26-265, 280-282, 352, 353, 355 ЦПК України, суд
Позов - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції - 318 816 грн, проценти за позикою - 425 250 грн, 7 440,66 грн судових витрат.
В задоволенні інших вимог позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).
Відповідач ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).
Повний текст рішення складено 14.02.2020 р.
Суддя Волкова С.Я.