Провадження № 2/761/5751/2020
УХВАЛА

26 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання наказу неправомірним та його скасування, визнання запису в наказі неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

19.05.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Аграрний фонд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання наказу від 13.03.2020 р. № 95-к про звільнення неправомірним та його скасування, визнання запису в наказі від 13.02.2020 р. № 48-к неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 177224,02 грн.

Ухвалою від 22.05.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

06.08.2020 р. на адресу суду надійшло клопотання позивачки про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки сторони самі врегулювали спірні питання. Також у вказаному клопотанні позивачка просить вирішити питання про повернення їй судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, пов`язаних з її неправомірним звільненням, однак зазначає, що на даний час цей спір, який виник між нею та відповідачем, вже вирішено у досудовому порядку, зокрема позивачку знову прийнято на роботу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 456/647/18 та від 13.05.2020 р. у справі № 686/20582/19-ц.

За таких обставин, оскільки на час пред`явлення позову спір між сторонами існував, при цьому сторони самостійно врегулювали спірні питання тільки під час розгляду справи, суд вважає, що за таких обставин відсутні правові підстави для закриття провадження у справі з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України та відповідно й для повернення судового збору, а тому клопотання про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 255, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити позивачці ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: