ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №591/7083/18

Номер провадження 22-ц/816/145/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Сумський національний аграрний університет,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сумського національного аграрного університету на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2019 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено 07 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у листопаді 2018 року, ОСОБА_1 , в якому після уточнення, просила: 1) стягувати з Сумського національного аграрного університету (далі СНАУ) на свою користь починаючи з 01.11.2018 року: витрати на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування в сумі 645,70 грн; витрати на придбання засобів особистої гігієни в сумі 1902,24 грн; втрачений заробіток в п`ятикратному розмірі заробітної плати 20865,00 грн; 2) зобов`язати СНАУ щомісячно проводити перерахунок розміру відшкодування з урахуванням індексу інфляції та зміни цін на промислові та продовольчі товари; 3) стягнути з СНАУ на свою користь заборгованість за період з 01.09.2015 року по 31.01.2018 року, а саме: витратам на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування в сумі 2940,30 грн; витратам на придбання засобів особистої гігієни в сумі 8661,97 грн; відшкодуванню втраченого заробітку в сумі 402 961,26 грн; 4) стягнути з СНАУ на свою користь компенсації на санаторно-курортне лікування в сумі 14 344,08 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 26.06.198 року через скоєння водієм СНАУ ОСОБА_2 ДТП, внаслідок якого позивачу заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, їй встановлена перша група інвалідності безстроково. Рішеннями судів на її користь з відповідача було стягнуто втрачений заробіток, витрати на спеціальний медичний догляд, витрати на звичайний догляд, витрати на побутовий догляд, відшкодування витрат на придбання засобів особистої гігієни та постільні приналежності, витрати на додаткове (посилене) харчування. Відповідач проводить усі виплати, але не проводить індексацію втраченого заробітку. При обрахуванні витрат на придбання постільних приналежностей та засобів гігієни, а також витрат на посилене харчування, відповідач не враховує зміну цін на промислові та продуктові товари. Крім того, за період з 01.09.2015 року по 31.01.2018 року, у зв`язку з не проведення індексації, підлягає стягненню заборгованість по витратам на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування, засобів особистої гігієни та відшкодуванню втраченого заробітку.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29.10.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Сумського національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 01.11.2018 року: витрати на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування в сумі 645,70 гр., за умови надання ОСОБА_1 довідки про необхідність додаткового (посиленого) харчування; витрати на придбання засобів особистої гігієни в сумі - 1902,24 грн; втрачений заробіток в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати станом на 01.12.2018 року. В задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Сумського національного аграрного університету на користь держави 768,40 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог, СНАУ подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що рішенням суду від 20.05.2016 року аналогічні позовні вимоги було вже задоволено та відповідачем здійснюються такі виплати відповідно до рішення суду та самостійно здійснюється індексацію втраченого заробітку. Вказує, що оскільки ДТП трапилося в 1981 році, то посилання в позові на ст. 1197 ЦК України 2003 року є безпідставними.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною позивача не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції виходив з того, що з часу присудження витрат на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування та засобів особистої гігієни значно підвищилась вартість життя, що є підставою для збільшення їх розміру. Крім того, відповідно до положень ст. 1197 ЦК України, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача втраченого заробітку в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати станом на 01.12.2018 року.

Проте повністю з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Як вбачається із цивільної справи, що 28.06.1981 року водій Сумської філії Харківського сільгоспінституту, правонаступником якого є СНАУ, ОСОБА_2 на автомобілі ГАЗ-24, який належав інституту, зі своєю сім`єю і сім`єю потерпілої ОСОБА_1 виїхали до Краснопільського району. Близько 23-00 год. 28.06.1981 року ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скоїв наїзд на автомобіль КАМАЗ, чим порушив правила дорожнього руху, але у зв`язку зі смертю винного, кримінальна справи відносно нього була закрита.

Внаслідок ДТП, позивачу ОСОБА_1 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження і за висновком ЛТЕК Ковпаківського району їй встановлена 1 група інвалідності безстроково.

Рішеннями судів на користь позивача з відповідача неодноразово стягувались кошти на відшкодування завданої шкоди:

Так, рішенням Зарічного районного суду від 22.10.2008 року стягнуто щомісячно, починаючи з 01.10.2008 року, з відповідача на користь позивача 591 грн на відшкодування витрат на придбання засобів особистої гігієни.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03.08.2010 року з відповідача на користь позивача, починаючи з 01.11.2009 року, стягнуто щомісячно по 243,60 грн. на відшкодування витрат на посилене харчування, за умови надання позивачем довідки про необхідність такого харчування.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03.04.2012 року по справі №2-232/12 з Сумського національного аграрного університету на користь позивача, починаючи з 01.01.2012 року, стягнуто щомісячно втрачений заробіток в розмірі 983,31 грн.

Останнім рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.05.2016 року, що набрало законної сили, по справі № 591/7013/15-ц зі СНАУ на користь ОСОБА_1 , зокрема, стягнуто щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року витрати на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування в розмірі 467,22 грн, за умови надання ОСОБА_1 довідки про необхідність додаткового (посиленого) харчування, витрати на придбання засобів особистої гігієни в розмірі 1376,44 грн; втрачений заробіток в розмірі 1721,78 грн (а.с. 11-13).

Вказаними судовими рішеннями, а також наданими позивачем медичними довідками встановлено, що ОСОБА_1 потребує витрат на додаткове (посилене) харчування та придбання додаткових засобів гігієни (а.с. 14-25).

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до частин першої третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 01.01.2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спірні правовідносини щодо збільшення розміру компенсації втраченого заробітку та витрат на додаткове харчування, засоби особистої гігієни позивача внаслідок каліцтва та іншого ушкодження здоров`я продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цього Кодексу.

Таким чином посилання СНАУ в апеляційній скарги на не поширення положень чинного ЦК України на правовідносини, що виникли між сторонами у справі ще в 1981 році, є хибним та спростовується наведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ч. 1 ст. 1208 цього Кодексу за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду

Отже, законом передбачене право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у разі підвищення вартості життя.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для збільшення розміру сум стягнення витрат на додаткове (посилене) харчування та придбання додаткових засобів гігієни, оскільки з часу визначення їх розміру за рішенням суду від 20.05.2016 року значно підвищилась вартість життя, а з представлених СНАУ розрахункам по видам відшкодування ОСОБА_1 за період з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року (а.с. 62 65), вбачається, що навчальним закладом суми відшкодування витрат на придбання продуктів для додаткового (посиленого) харчування в розмірі 467,22 грн та витрат на придбання засобів особистої гігієни в розмірі 1376,44 грн не індексувались.

Доводи скарги про безпідставність позовних вимог в цій частині у зв`язку з визначенням розміру таких сум рішенням суду 2016 року спростовуються вищенаведеним.

Що стосується збільшення суми втраченого заробітку, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Питання визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, врегульоване статтею 1197 ЦК України.

Так, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати (ч. 1 ст. 1197 ЦК України).

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України».

Виходячи зі змісту наведеної норми, при вирішенні даного спору, підлягають встановленню та доказуванню обставини щодо ступеня втрати потерпілим професійної працездатності у відсотках, а за її відсутності - загальної працездатності, щодо розміру середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також що такий розмір є меншим ніж п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 81, ч. 1 ст. 84 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов передчасно до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову про стягнення з відповідача щомісячно на користь ОСОБА_1 втраченого заробітку в п`ятикратному розмірі заробітної плати, оскільки під час розгляду справи обставини, що підлягають встановленню у випадку застосування положень ст. 1197 ЦК України (розмір середнього місячного заробітку за час що перебував ушкодженню здоров`я або каліцтва, з якого було обраховано первинний розмір втраченого заробітку потерпілого та чи відбувалось збільшення середньомісячного заробітку за минулий час, ступень втрати професійної працездатності у відсотках, а за її відсутності - загальної працездатності) місцевим судом досліджені не були, оскільки матеріали справи таких даних не містять. Крім того, будь - яких клопотань про витребування вказаних доказів стороною позивача заявлено не було.

Оскільки вказані обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити заявлений в цій частині спір по суті.

Проте, слід зазначити, що позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з даними позовними вимогами, надавши суду відповідні докази чи у разі неможливості їх надання заявити клопотання про їх витребування, з метою їх подальшого дослідження місцевим судом для встановлення обставин, що підлягають встановленню для застосування положень ст. 1197 ЦК України.

Таким чином, на підставі ст. 376 ЦПК України, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову про стягнення щомісячно втраченого заробітку в п`ятикратному розмірі заробітної плати станом на 01.12.2018 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову цих вимог позову.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Враховуючи, що за розгляд справи в суді першої інстанції зі СНАУ на користь держави стягнуто 768,40 грн, а за подання апеляційної скарги відповідачем складено 1152,60 грн, тобто мінімально встановлені законом ставки судового збору, враховуючи межі задоволення апеляційної скарги, які не випливають на сплату вказаних мінімальних ставок судового збору, апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції та не вирішує питання відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сумського національного аграрного університету задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2019 року в частині задоволення вимог позову про стягнення щомісячно втраченого заробітку в п`ятикратному розмірі заробітної плати станом на 01 грудня 2018 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко