Справа № 457/227/16 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/297/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
№22-ц/811/86/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача АТ «Універсал Банк» -

Червінського І.М., відповідача ОСОБА_1 , її

представника - Чопика П.М., відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 09 листопада 2017 року та додаткове рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 23 лютого 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», в подальшому перейменоване на акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»), звернулось до суду з позовом (а.с.3-5 т.1), в якому просило солідарно стягнути з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , як із солідарних боржників, заборгованість за кредитним договором №11-1/726к-07 від 11.10.2007 року, обраховану станом на 06.05.2015 року, в розмірі 26782,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.02.2016 року: 2672,3709 грн. за 100 доларів США, еквівалентно 715720 грн. 52 коп., з яких: 125,04 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 23955,75 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 2331,21 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами; 370,23 доларів США - заборгованість по пені.

11 квітня 2016 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.84-86 т.1) і остаточно просив солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №11-1/726к-07 від 11.10.2007 року, обраховану станом на 19.02.2016 року в розмірі 29610,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.04.2016 року: 2610,8475 грн. за 100 доларів США, еквівалентно 773094 грн. 66 коп. з яких: 266,94 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 23813,85 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 4649,11 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами; 880,97 доларів США - заборгованість по пені.

Крім того, просив стягнути понесені банком судові витрати в іншій справі, пов`язані з поданням до Рахівського районного суду Закарпатської області позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №11-1/726к-07 від 11.10.2007 року та оскарженням прийнятих у ній судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, у розмірі 4993 грн. 80 коп., з яких: 3654 грн. - судовий збір за подання позовної заяви до Рахівського районного суду Закарпатської області; 121 грн. 80 коп. - судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2015 року про повернення позовної заяви та 1218 грн. - судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 05 серпня 2015 року.

Отже, згідно остаточних вимог позивача, ціна позову становила 778088 грн. 46 коп., а судовий збір, який підлягав сплаті (1,5% від ціни позову), але не був сплачений позивачем, - 11671 грн. 33 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11.10.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» (з 08.07.2009 року перейменовано на ПАТ «Універсал Банк») було укладено кредитний договір №11-1/726к-07, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 42000 доларів США під 12,45% річних, який зобов`язувалась погасити в строки, передбачені цим договором, однак, позичальник допустила порушення строків погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим 25.12.2014 року банк направив позичальнику вимогу про погашення заборгованості за кредитом, яку вона не виконала, що дає право банку вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 на підставі договору поруки від 11.10.2007 року, тому він є солідарним з позичальником боржником за вказаним кредитним договором.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» (а.с.100-102 т.1), уточненим заявою від 17.10.2017 року (а.с.53-54 т.3), в якому просив визнати припиненим договір поруки від 11.10.2007 року з підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України, у зв`язку із зміною зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, а також з підстав, передбачених частиною четвертою цієї статті, у зв`язку з не пред`явленням до поручителя вимоги протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Свої вимоги ОСОБА_2 обгрунтовував тим, що 23.12.2014 року ПАТ «Універсал Банк» пред`явив письмову вимогу до позичальника та поручителя про негайну сплату простороченої заборгованості за кредитним договором, сплату процентів та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язання протягом шістдесяти одного дня з моменту отримання цієї вимоги, відтак, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України ПАТ «Універсал Банк» змінив строк виконання основного зобов`язання і повинен був пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців з дня закінчення строку, встановленого для дострокового повернення кредиту, чого не зробив, оскільки строк виконання основного зобов`язання закінчився 23.02.2015 року, а з позовом банк звернувся лише у лютому 2016 року.

Крім того, зазначав, що за умовами кредитного договору передбачалась сплата процентів в розмірі 12,45% річних, однак, банк в односторонньому порядку, не повідомивши поручителя та не уклавши з ним додаткової угоди, з 15.07.2008 року збільшив процентну ставку з 12,45% до 12,95% річних, чим збільшив відповідальність поручителя без його на те згоди.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 09 листопада 2017 року в задоволенні первісного позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано договір поруки, укладений 11.10.2017 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , припиненим.

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» в користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Додатковим рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 23 лютого 2018 року доповнено резолютивну частину рішення від 09листопада 2017 року абзацом: «Стягнути з ПАТ «Універсал Банк» в дохід держави не сплачений ним судовий збір при поданні позовної заяви в розмірі 11671 грн. 33 коп.»

Рішення суду оскаржив позивач АТ «Універсал Банк», просить його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що строк пред`явлення вимоги до поручителя ним не пропущено, оскільки спочатку 03.06.2015 року ПАТ «Універсал Банк» звертався з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором до Рахівського районного суду Закарпатської області за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, однак, позовну заяву було повернуто і таке судове рішення банк оскаржував в апеляційному та касаційному порядку, а тому лише після отримання 22.12.2015 року ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2015 року звернувся з даним позовом до Трускавецького міського суду Львівської області. Вважає, що в даному випадку необхідно було застосовувати правила переривання строку позовної давності.

Не погоджується апелянт і з висновком суду про збільшення банком з 15.07.2008 року процентної ставки за кредитом з 12,45% до 12,95%, оскільки в наданому банком розрахунку заборгованості вказано процентну ставку саме 12,45% і збільшення процентної ставки банком не проводилось.

Крім того, вважає неправильним висновок суду про відмову у задоволенні позову банку з тієї підстави, що експерт у своєму висновку не міг встановити розмір заборгованості за кредитом, оскільки експерт не заявляв клопотання про надання йому додаткових документів для проведення експертизи, а суд не ініціював проведення додаткової чи повторної експертизи.

Вважає посилання на висновок судово-економічної експертизи хибним, оскільки розрахунок реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту банком здійснено на день укладення кредитного договору, а розрахунки експерта здійснені станом на дату, яка є відмінною від дня укладення кредитного договору, у національній валюті, тоді як кредит надано в іноземній валюті, яка не є сталою по відношенні до гривні.

Апелянт зазначає, що скасування рішення суду є підставою для скасування додаткового рішення суду.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 21.12.2017 року та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.05.2018 року для розгляду цивільної справи №457/227/16 (провадження №22-ц/783/7495/17, №22-ц/783/1425/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Мікуш Ю.Р., суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04.10.2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

11.10.2018 року вказана цивільна справа (провадження №22-ц/811/86/18, №22-ц/811/297/18) одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 11.10.2018 року та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.10.2018 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційних скарг, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Встановлено, що 11.10.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (кредитодавцем), правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №11-1/726к-07 (а.с.15-21 т.1), за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 42000 доларів США, терміном на 360 місяців, з кінцевою датою погашення кредиту до 10.10.2037 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,45% річних, а позичальник зобов`язувалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у встановлені договором строки, шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до Графіку погашення заборгованості (Додаток №1 до кредитного договору).

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за період з дня видачі кредиту по день його повернення за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяцем.

Згідно з п.6.1.2 кредитного договору, грошові кошти, які направляються на виконання зобов`язань, передбачених цим договором, перераховуються в наступному порядку (черговість платежів): а) в першу чергу - для сплати процентів за кредит; б) в другу чергу - сплати штрафних санкцій та пені; в) в третю чергу - погашення основної суми кредиту.

У відповідності до п.6.1.4 кредитного договору, позичальник зобов`язався при настанні випадків, передбачених п.п.10.3-10.4 даного договору, достроково погасити заборгованості по кредиту та процентах в повному розмірі, а також оплатити всі суми пені і штрафів. Невиконання позичальником зобов`язань, передбачених цим пунктом, є підставою для примусового стягнення (в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно або інші види забезпечення) всієї заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування кредитними коштами, позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.

Пунктом 10.3 договору передбачене право банку вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, якому кореспондує обов`язок позичальника повернути банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, відшкодувати збитки, зокрема, у разі якщо позичальник порушує терміни платежів, встановлені цим договором.

Пунктом 10.4 договору визначено, що у випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості по погашенню кредиту та/або сплаті процентів за користування ним чи інших платежів строком більше 10-ти календарних днів, банк надсилає позичальнику повідомлення, в якому зазначається сума прострочення та термін сплати. У випадку невиконання позичальником вимоги банку в термін, встановлений у повідомленні, дата погашення кредиту, вказана в п.1.1 договору, вважається такою, що настала на наступний день після дати, зазначеної в повідомленні. В цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному об`ємі, проценти та інші платежі, передбачені даним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11.10.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний» укладено договір поруки (а.с.25-27 т.1).

Отримання кредиту на суму 42000 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки №1015 від 11.10.2007 року (а.с.28 т.1).

У зв`язку із зверненням позичальника, 10.02.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору №11-1/726к-07, якою передбачено нову схему погашення суми кредиту та процентів, а саме встановлено ануїтетний графік погашення кредиту з 10.02.2009 року (п.п.1,2 угоди).

У пункті 3 цієї угоди зазначено, що після встановлення ануїтетного графіку погашення кредиту наданого згідно договору кредитор здійснює відповідне коригування розміру щомісячного платежу позичальника у бік його зменшення, тобто суми щомісячних платежів відповідно зменшуються, а остаточна дата погашення кредиту та дати сплати щомісячних платежів залишаються незмінними.

Цим пунктом угоди також передбачено, що кредитор до дати сплати наступного щомісячного платежу надсилає позичальнику письмові повідомлення про сплату нової зміненої суми чергового щомісячного платежу, а позичальник зобов`язується здійснювати сплату щомісячних платежів, враховуючи новий розмір щомісячного платежу, який встановлений відповідно до ануїтетного графіку погашення кредиту наданого згідно договору та враховуючи письмові повідомлення кредитора щодо сум чергового щомісячного платежу.

Отже, за умовами цієї додаткової угоди, мав би бути встановлений новий (ануїтетний) графік погашення кредиту, однак, як пояснив представник банку, такого графіку встановлено не було, а тому нарахування щомісячних платежів та розрахунок заборгованості проведено за первинними умовами кредитного договору.

На виконання вказаного вище п.10.4 кредитного договору, банк 25.12.2014 року надіслав позичальнику письмове повідомлення від 23.12.2014 року (а.с.33 т.1), в якому зазначив про заборгованість за кредитним договором і вимагав негайно сплатити з моменту отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за кредитом, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Цю вимогу (повідомлення) позичальник отримала 31.12.2014 року за адресою, зазначеною в кредитному договорі: АДРЕСА_1 (а.с.34 т.1), а тому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, 02.03.2015 року.

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду, починаючи з 02.03.2015 року, банк не мав права нараховувати позичальнику проценти за користування кредитними коштами та пеню за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому вимога позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості по процентам та пені за період з 02.03.2015 року по 19.02.2016 року не може бути задоволена.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за кредитним договором станом на 02.03.2015 року становить 26049,06 доларів США, з яких: 24080,79 доларів США - заборгованість за кредитом; 1635,36 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 332,91 доларів США - заборгованість по пені за прострочення виконання зобов`язань.

У цьому розрахунку зазначено, що процентна ставка, за якою нараховувались проценти за користування кредитними коштами, становить 12,45%.

Крім того, стороною позивача надано детальне роз`яснення нарахування процентів за користування кредитом за вказаною ставкою та пені з урахуванням здійснених позичальником проплат та черговості їх зарахування банком згідно з умовами кредитного договору, які наведені вище (а.с.126-133 т.1, 42-45 т.2), а також виписки з особового рахунку позичальника за спірний період (а.с.193-237 т.1, а.с.74-97 т.2) та заяви на переказ готівки (а.с.98-188 т.2).

За клопотанням сторони відповідачів у даній справі було призначено судово-економічну експертизу, однак, висновком цієї експертизи (а.с.191-230 т.2) не спростовано факт існування заборгованості за кредитним договором.

У висновку експертизи зазначається про невідповідність розрахунку, наданого позивачем, умовам кредитного договору, зокрема, щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами, але у цьому висновку не визначено дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, розрахунок якої відповідав би умовам кредитного договору, оскільки доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором (дострокове погашення кредиту тощо) стороною відповідачів не надано, як і не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що позичальник звертався до банку із заявами про неправильне нарахування та/або зарахування щомісячних платежів, зокрема, для своєчасного виявлення неузгодженості в діях банку та приведення їх у відповідність до умов кредитного договору.

Посилання у висновку експерта на відсутність у кредитному договорі, додатку до нього та додатковій угоді розміру скоригованого щомісячного платежу також не може свідчити про незаконність дій банку щодо нарахування щомісячних платежів та заборгованості за кредитним договором, оскільки у додатку до кредитного договору визначено тільки щомісячний платіж по погашенню тіла кредиту, а розрахунок процентів, пені та інших платежів передбачено самим кредитним договором.

Крім того, позичальник була ознайомлена із сукупною вартістю кредиту - 120652,88 доларів США (а.с.47-54 т.2, а.с.78-85 т.4), яку вона повинна була повернути за умовами підписаного нею кредитного договору.

Таким чином, твердження сторони відповідачів про те, що, сплативши 48315 доларів США, вони повністю повернули кредит, а тому у них відсутня заборгованість за кредитним договором, є безпідставними, оскільки, як вже зазначалось вище, жодного доказу на підтвердження припинення основного зобов`язання внаслідок його повного виконання вони не надали.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його вимог за первісним позовом, оскільки доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором, або її наявності, але в іншому (меншому) розмірі, в матеріалах справи немає.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів неодноразово оголошувала перерву в судовому засіданні, в тому числі, й для можливого мирного врегулювання спору, однак, мирного врегулювання спору між сторонами не відбулось.

Отже, з наведених вище мотивів, вимоги АТ «Універсал Банк» підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, обрахованої станом на 02.03.2015 року, у розмірі 26049,06 доларів США, з яких: 24080,79 доларів США - заборгованість за кредитом; 1635,36 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 332,91 доларів США - заборгованість по пені за прострочення виконання зобов`язань.

При задоволенні позову в названій частині, колегія суддів виходить із того, що заявлені банком вимоги ґрунтуються на нормах матеріального права, зокрема, статті 526 ЦК України про те, що зобов`язання за договором повинні виконуватись стороною належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також статті 629 ЦК України про обов`язковість виконання сторонами укладеного між ними договору.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення судових витрат у розмірі 4993 грн. 80 коп., пов`язаних із сплатою судових зборів за подання позовної заяви до Рахівського районного суду Закарпатської області та оскарження судових рішень (а.с.92-94, 115-124 т.1), то така вимога банку є безпідставною, оскільки питання розподілу судових витрат вирішується судом у тій справі, в якій вони були понесені.

При цьому, правильним є висновок суду першої інстанції про припинення поруки за договором поруки від 11.10.2007 року, укладеним між банком та відповідачем ОСОБА_2 , оскільки, звернувшись з даним позовом у лютому 2016 року, банк пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя, початок перебігу якого необхідно обраховувати з дати закінчення встановленого банком строку для виконання письмової вимоги від 23.12.2014 року, з яким банк пов`язує своє право на дострокове повернення всієї суми кредиту.

Помилковими є твердження апелянта про переривання встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, яке він пов`язує із первинним зверненням банку з позовом до відповідачів, поданим у червні 2015 року до Рахівського районного суду Закарпатської області, оскільки вказаний строк не є строком позовної давності, а тому норма статті 264 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин в цій частині.

Отже, позовні вимоги, пред`явлені до відповідача ОСОБА_2 , про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними.

Однак, правових підстав для застосування норми частини першої статті 559 ЦК України, якою передбачено припинення поруки у зв`язку із зміною зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, немає, оскільки доказів про те, що банк у встановленому умовами договору порядку збільшив процентну ставку за користування кредитними коштами, немає.

Крім того, за умовами кредитного договору (п.7.1.2), про зміну процентної ставки банк лише повідомляє позичальника, а незгода позичальника із новим розміром процентної ставки є підставою для дострокового повернення всієї суми кредиту та нарахованих за фактичний період користування кредитними коштами процентів (п.6.1.3).

Таким чином, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову АТ «Універсал Банк», зверненого до ОСОБА_1 , підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення цього позову, лише в частині стягнення з ОСОБА_1 у користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 26049,06 доларів США, з яких: 24080,79 доларів США - заборгованість за кредитом; 1635,36 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 332,91 доларів США - заборгованість по пені за прострочення виконання зобов`язань, оскільки інші вимоги банку є безпідставними.

В решті рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову, тобто в частині відмови у задоволенні позову АТ «Універсал Банк», зверненого до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, необхідно залишити без змін, оскільки суд дійшов правильного висновку про припинення його поруки у кредитних правовідносинах з банком.

З наведених вище мотивів рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на положення частини першої статті 559 ЦК України, як на підставу припинення поруки, в решті рішення суду в частині вирішення зустрічного позову необхідно залишити без змін.

У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову АТ «Універсал Банк», підлягає скасуванню, відповідно, й додаткове рішення суду, оскільки воно стосується розподілу судових витрат за цим позовом, а тому за наслідками апеляційного розгляду справи в цій частині апеляційний суд самостійно здійснює розподіл судових витрат за первісним позовом АТ «Універсал Банк».

Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення апеляційним судом позовних вимог АТ «Універсал Банк» (87%) й те, що при зверненні до суду із вказаним позовом банк не сплатив судового збору, який підлягав сплаті за подання позовної заяви (з урахуванням збільшених позовних вимог) у розмірі 11671 грн. 33 коп., тому з відповідача ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10154 грн. 06 коп., пропорційно до розміру задоволених вимог, а з АТ «Універсал Банк» - в розмірі 1517 грн. 27 коп., пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» в частині вирішення спору за первісним позовом (87%), з ОСОБА_1 необхідно стягнути у користь АТ «Універсал Банк» понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 11169 грн. 46 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 09 листопада 2017 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим, - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на положення частини першої статті 559 ЦК України, як на підставу припинення поруки, в решті рішення суду в частині вирішення зустрічного позову - залишити без змін.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 09 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні первісного позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та додаткове рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 23 лютого 2018 року скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», перейменованого в акціонерне товариство «Універсал Банк», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства «Універсал Банк» (м.Київ, вул.Автозаводська, 54/19, ) заборгованість за кредитним договором №11-1/726к-07 від 11.10.2007 року в розмірі 26049 доларів США 06 центів США, з яких: 24080,79 доларів США -заборгованість за кредитом; 1635,36 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 332,91 доларів США - заборгованість по пені за прострочення виконання зобов`язань.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 09 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 10154 гривень 06 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства «Універсал Банк» (м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ) в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1517 гривень 27 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства «Універсал Банк» (м.Київ, вул.Автозаводська, 54/19, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 11169 гривень 46 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.