Справа № 536/573/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Мудрої В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно та просила визнати за нею право власності на нежитлове приміщення (громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами),1988 року забудови, загальною площею 221 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1996 по 2001 рік вона працювала у колгоспі ім. Кірова Кременчуцького району Полтавської області, який в подальшому змінював організаційно-правову форму у КСП ім. Кірова та СК ім. Кірова та набула право на майновий пай. 15 лютого 2000 року проведено загальні збори СК ім. Кірова, на яких було затверджено список осіб, які мають право на майновий пай. На час розпаювання 01.06.2001 вартість майна пайового фонду підприємства становила 1 292 205 грн. У списку власників майнових паїв вона була зазначена під №12, всього майнового паю їй визначено на суму 6758 грн., що склало 0, 520 відсотків від загальної вартості майна (окрім землі). 15 червня 2005 року їй було видано Свідоцтво на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ПО №293632, в якому зазначено, що їй в натурі видано майно на суму 6758 грн., а саме: нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 . 24 червня 2005 року, відповідно до акту приймання-передачі їй було виділено в натурі та передано майно на суму 5950 грн., а саме:нежитлове приміщення (склад). Згідно технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 04.03.2020 загальна площа нежитлового приміщення (складу) по АДРЕСА_1 складає 221 м. кв. Вартість вказаного приміщення, відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна від 12.05.2020 складає 80 000 грн. Вважає, що вона набула право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 внаслідок розпаювання майна СК ім. Кірова, членом якого вона була. В зв`язку з неможливістю зареєструвати право власності на нерухомість, отриману в рахунок паю, вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача ОСОБА_1 за угодою адвокат Гольдінова О.В. надала до суду заяву, де просила суд розглянути справу у її відсутність та задовольнити позов.

Відповідач: Новогалещинська селищна рада Козельщинського району Полтавської області надали суду заяву, де позов визнали та просили розглянути справу у відсутність їх представника.

Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ПО №293632, ОСОБА_1 в натурі видано майно на суму 6758 грн., а саме: нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 . 24 червня 2005 року, відповідно до акту приймання-передачі їй було виділено в натурі та передано майно на суму 5950 грн., а саме:нежитлове приміщення (склад).

Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 04.03.2020 загальна площа нежитлового приміщення (складу) по АДРЕСА_1 складає 221 м. кв. Вартість вказаного приміщення, відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна від 12.05.2020 складає 80 000 грн.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не установлена.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. ст. 5, 7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд майна складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника у колективне майно, визначеним на ату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства).

Право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства у підприємстві. До припинення членства, частка майна члена колективного підприємства є частиною майна колективного підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження).

Спосіб забезпечення цих прав і інтересів члена КСП та підприємства визначений п.3 ст. 9 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство»,згідно з яким у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій за згодою сторін, формі.

Відповідно до п.8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом №62 від 14.03.2001 Міністерством аграрної політики України, виділення зі складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення загальних зборів.

Отже, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», позивач ОСОБА_1 , як власник майнового сертифікату, набула право власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (нежитлове приміщення), 1988 року забудови, загальною площею 221,0 м. кв. за адресою АДРЕСА_1 , виділеного на підставі свідоцтва на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) та відповідно до акту приймання-передачі від 24.06.2005.

До вказаних висновків суд дійшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і керуючись висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 року в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і як визначено в рішенні у справі «Салман проти Туреччини» від 27 червня 2000 року таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Керуючись ст. ст.258-260, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення (громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами), 1988 року забудови, загальною площею 221 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через

Кременчуцький районний суд або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС. М. Клименко