РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Кострової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд із позовом до відповідача, ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей, в якій позивач просить визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, від шлюбу мають дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони мешкають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Син мешкає разом з батьком, а донька з матір`ю. Поведінка матері негативно впливає на дітей, оскільки обидві дитини перебувають у тісному емоційно-психологічному контакті з батьком, останній просить суд визначити місце проживання дітей з ним.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити та зазначив, що після розлучення сторони не знайшли порозуміння щодо визначення місця проживання дітей, діти мешкали з матір`ю, однак згодом син пішов від матері жити до батька та по теперішній час мешкає з ним за адресою АДРЕСА_1 , яку позивач орендує.

Відповідачем по первісному позову подано відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог та зазначає, що в інтересах дітей найкраще їм проживати з матір`ю оскільки вона має можливість більше часу приділяти уваги дітям ніж батько, який є військовослужбовцем та часто перебуває у відрядженнях.

Позивачем по первісному позову надано відповідь на відзив, в якому зазначає, що син ОСОБА_3 мешкає разом з ним за адресою АДРЕСА_2 , має задовільні умови проживання, а також все необхідне для навчання та відпочинку. Відповідач за первісним позовом чинить перешкоди у спілкуванні з донькою, з приводу чого позивач звертався до служби у справах дітей.

Відповідачем за первісним позовом надано заперечення на відповідь на відзив, в якому просить в задоволенні первісного позову відмовити.

ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дітей з матрі`ю, який ухвалою суду прийнятий до розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що між сторонами зареєстровано шлюб, від шлюбу мають дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони мешкали разом із дітьми, однак стосунки між позивачем та відповідачем не склались та ОСОБА_2 разом з дітьми переїхала до іншої квартири. ОСОБА_1 винаймає житло та за специфікою своєї роботи на військовій службі має довготривалі відрядження, тому місце проживання дітей має бути визначене із матір`ю.

В судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом (відповідачка за первісним позовом) та її представник просили задовольнити зустрічний позов та визначити місце проживання дітей з матір`ю.

Відповідачем за зустрічним позовом надано відзив на зустрічний позов, в якому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Позивачем за зустрічним позовом подано відповідь на відзив, в якому просить зустрічний позов задовольнити.

Відповідачем за зустрічним позовом подано заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити в зустрічному позові.

Третя особа надала висновок та заяву, в якій просить справу слухати за відсутності представника третьої особи.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб 24.07.2004року ( доказів розірвання шлюбу матеріали справи не містять)

Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2

Сторони мешкають окремо. ОСОБА_1 мешкає разом із сином ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 мешкає із донькою за адресою АДРЕСА_3 . Зазначені обставини сторонами не спростовуються.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов за адресою АДРЕСА_3 умови проживання задовільні, квартира ізольована, в наявності побутова техніка. Згідно акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 мешкає разом із сином ОСОБА_3 , між батьком та сином доброзичливі стосунки, стан житла задовільний з усіма зручностями, для дитини є окрема кімната, стіл, ліжко, шафа для одягу.

Згідно наданої копії трудової книжки, ОСОБА_2 працює у ТОВ «Східбуд».

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 проходить службу у Східному територіальному управлінні Національної гвардії України.

Згідно наданих довідок ОСОБА_4 навчається у КЗ «Дошкільний навчальний заклад ясла-садок) №248», мати приймає активну участь у вихованні дитини. ОСОБА_3 навчається у ХЗОШ №158, батько та мати постійно спілкуються з класним керівником та цікавляться успіхами свого сина.

Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції).

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

За ч.1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною

Відповідно до ст..171 ч.ч.1,2 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

В судовому засіданні була вислухана думка дітей. ОСОБА_3 зазначив, що після того, як батьки розійшлись він мешкав з матір`ю, сестрою, бабусею та дідусем, однак потім він пішов жити до батька оскільки мати обмежувала його спілкування із батьком, а також чітко та беззастережно висловив бажання в подальшому проживати з батьком. ОСОБА_4 зазначила, що мешкає з мамою ОСОБА_8 та в подальшому бажає проживати з нею.

В матеріалах справи міститься висновок Департаменту служб у справах дітей щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Однак суд зазначає, що відповідно ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами.

В матеріалах справи наявна інформація надана Східним територіальним управлінням Національної гвардії України на виконання ухвали суду, з якої вбачається, що протягом 2018-2019років ОСОБА_1 періодично направлявся у відрядження. Однак, суд зазначає, що то факт, що робота ОСОБА_1 передбачає періодично відрядження не є підставою відмови у проживання з ним сина. До того ж при опитування ОСОБА_3 , останній зазначив, що при тривалій відсутності батька, а також на літніх канікулах він перебував у бабусі (матерія ОСОБА_1 ).

Як вбачається із матеріалів справи обидва батьки працюють та отримують дохід, однак отримання одним з батьків доходу більше ніж інший не є підставою для надання йому переваги при вирішенні спору щодо місця проживання дітей.

Тобто при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей судом не враховується розмір доходу матері чи батька, а суд виходить виключно з бажання дітей, найкращих інтересів дітей та їх прихильності до кожного з батьків.

Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, найкращих інтересів дітей, розвитку дітей в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та прихильності дітей до кожного з батьків, а також фактичне місце проживання сина з батьком, а доньки з матрі`ю, враховуючи бажання дітей так і проживати надалі, суд прийшов до висновку про необхідність визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 із батьком та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , із матір`ю.

Судові витрати суд стягує відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 5, 76 - 81, 83, 141, 258-261 ЦПК України, суд, -

вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 , фактично проживає АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради ( м. Харків вул. Чернишевська, б.55, код 26489104) про визначення місця проживання дітей, зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В решті первісного позову та зустрічного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 252 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 31.08.2020року.

Суддя Н.М. Бородіна