Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 537/5354/18

провадження № 61-13779св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії про визнання недійсним протоколу від 13 червня 2018 року № 45 з розгляду акта про порушення від 19 травня 2018 року № 00006377.

Позовна заява мотивована тим, що 19 травня 2018 року працівниками Кременчуцької філії ПАТ «Полтаваобленерго» під час проведення перевірки в її квартирі було виявлено самовільне підключення електропроводки до електричної мережі іншого споживача (власника мереж) КФ ТОВ «ЖРБС» з порушенням схеми обліку прихованою електропроводкою на окрему розетку. Факт порушення зафіксовано актом від 19 травня 2018 року № 00006377. За результатами засідання комісії Кременчуцької філії ПАТ «Полтаваобленерго» з розгляду акту про порушення було складено протокол від 13 червня 2018 року № 45 та прийнято рішення провести нарахування на суму 20 433,30 грн.

Рішення комісії вважала необґрунтованим та незаконним, оскільки спірна розетка існувала в її квартирі з моменту побудови будинку і заселення з 1971 року. Розетка розташована над лічильником, не прихована, не замаскована, знаходиться у видному місці. Розетка встановлена будівельниками з метою підключення підсилювача телевізійного сигналу, який забезпечував телевізійним сигналом весь під`їзд будинку, тому не може бути підключена до електролічильника квартири. Наявність розетки не доводить безоблікове споживання електричної енергії. Виходячи з аналізу кількості спожитої електричної енергії до відключення проводу у розетці та після, кількість спожитої нею електричної енергії не змінилася. Вважала, що не повинна відшкодовувати шкоду Кременчуцькій філії ПАТ «Полтаваобленерго», у зв`язку з відсутністю її вини.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним протокол від 13 червня 2018 року № 45 засідання комісії Кременчуцької філії ПАТ «Полтаваобленерго» з розгляду акта про порушення від 19 травня 2018 року № 00006377.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Крюківського районного суд м. Кременчука Полтавської області від 17 квітня 2019 року у складі судді Хіневича В. І.позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним протокол засідання комісії Кременчуцької філії ПАТ «Полтаваобленерго» від 13 червня 2018 року № 45 з розгляду акту про порушення від 19 травня 2018 року № 00006377.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при складанні акту про порушення від 19 травня 2018 року № 00006377 відповідачем було порушено Правила користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПКЕЕ) та Методику визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, затверджену постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04 травня 2006 року № 562 (далі - Методика), неправомірнонараховано обсяг та вартість необлікованої електричної енергії по вказаному акту.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 червня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії задоволено частково.

Рішення Крюківського районного суд м. Кременчука Полтавської області від 17 квітня 2019 року скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії про визнання недійсним протоколу закрито.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим,що цей спір не підлягає розгляду в суді, оскільки складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акту, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

При цьому, суд послався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц (провадження 14-503цс18).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно закрив провадження у справі, врахувавши вказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який вважає неправильним.

Вказує, що можливість оскарження рішення комісії щодо розгляду акту про порушення ПКЕЕ підтверджено практикою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, який, незважаючи на вказану позицію Великої Палати, розглядає відповідні спори по суті.

Зазначає, що на сьогодні у Верховному Суді склалася така практика, що відповідні рішення комісій енергопостачальників споживачі-юридичні особи оскаржують, а споживачі-фізичні особи позбавлені такої можливості.

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 02 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 травня 2018 року під час проведення технічної перевірки за адресою: АДРЕСА_1 , фахівцями ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії було виявлено порушення: самовільне підключення електропроводки до електричної мережі іншого споживача (власника мереж) КФ ТОВ «ЖРБС» з порушенням схеми обліку прихованою електропроводкою на окрему розетку, про що складено акт про порушення від 19 травня 2018 року № 00006377.

13 червня 2018 року відбулось засідання комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕ, за результатами розгляду матеріалів комісією прийнято рішення, яке оформлено протоколом від 13 червня 2018 року № 45.

Розрахунок обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, виконано згідно з пунктом 3.3 Методики. Відповідно до Методики визначено величину збитків, завданих енергопостачальнику протиправними діями споживача. Розмір завданих енергопостачальнику збитків склав 20 433,30 грн.

27 березня 2017 року згідно з актом № працівниками Кременчуцької філії ПАТ «Полтаваобленерго» було проведено заміну лічильника та здійснено технічну перевірку стану засобу обліку електричної енергії, схеми його підключення та дооблікової електропроводки. При цьому, зауважень стосовно безоблікової розетки для живлення підсилювача телевізійної антени, яка знаходилась на видному місці над електролічильником, ОСОБА_1 не висловлювалось, акти не складалися.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно зі частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, на яку послався апеляційний суд, а також від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Взявши до уваги вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд закрив провадження у справі, яке переглядається.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, з огляду на наступне.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Під правоздатністю пред`являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову у суд, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів й права, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі «Ле Конт, Ван Левен і Де Мейєр проти Бельгії», заяви № № 6878/75, 7238/75).

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язків досудовий порядок урегулювання спору.

Можна зробити висновок, що у Конституції України не встановлено обмеження доступу до правосуддя, окрім випадків, коли законом визначено обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Інших обмежень доступу до правосуддя Конституція України не містить.

Винятковою компетенцією суду є правосуддя, тобто здійснювана в передбаченому законом процесуальному порядку правозастосовча діяльність суду з розгляду справ.

Суд зобов`язаний розглядати справу в межах заявлених вимог, а закриття провадження у справі фактично є відмовою в судовому захисті та порушенням принципу доступу до правосуддя.

Колегія суддів вважає, що обрання позивачем неналежного способу захисту не може бути підставою для відмови у судовому розгляді, а це є підставою для відмови в позові по суті.

Закривши провадження у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції фактично не провів апеляційного розгляду справи по суті, чим порушив права ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії на апеляційний перегляд рішення суду, що є порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, апеляційний суд не встановив обставин, які необхідні для правильного вирішення спору, фактично не провів апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує, що у постанові від 14 січня 2020 року у справі № 910/17955/17 (провадження № 12-137гс19), в якій було встановлено подібні правовідносини, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вимога про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача, який є протилежним від того, який було враховано судом апеляційної інстанції.

Застосувавши інший висновок Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд не звернув увагу на те, що по суті в ньому йшлося про оскарження акту про порушення ПКЕЕ, а у цій справі оскаржується протокол, яким акт розглянуто.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 19 червня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк