Справа № 318/1032/20
Номер провадження №2/318/418/2020
"17" серпня 2020 р. м. Кам`янка-Дніпровська
Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: судді Васильченка В.В.; секретар Александрова А.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості, -
Позивач АТ «ОТП Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до умов Статуту АТ «ОТП Банк» (погодженого Національним Банком України 10.05.2018 року) Акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». Відповідно до умов Кредитного договору № МL-200/883/2008 від 14.05.2008 року ОСОБА_3 Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк»», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк»», надано кредит в розмірі 75 742,50 грн. 01.06.2017 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено додатковий договір № 1 від 01.06.2017 року відповідно до умов якого ОСОБА_1 прийняв на себе всі зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі внаслідок чого на підставі ст. 543 ЦК України став солідарним боржником.
У відповідності до п. 1.1. Частини № 2 Кредитного договору Банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, що визначений в частині № 1 цього договору, а позичальник приймає кредит зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також оплатити відповідну плату користування кредитом та виконати інші зобов`язання, як це вказано в договорі. Згідно з п. 3 частини № 1 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються Банком на основі плаваючої процентної ставки, що становить 4,99% річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредит, що розміщені в банку на строк 366 днів). Відповідно до п. 1.5.1 частини № 2 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів шляхом безготівково перерахування на поточний рахунок. Датою остаточного повернення кредиту є 14 травня 2028 року. Однак, в супереч умовам кредитного договору, вищевказані зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами не виконуються, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 20.03.2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 56 584, 63 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 5 883,90 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 14.09.2019 року по 19.03.2020 року. Загальна сума заборгованості становить 62 468,53 грн. На даний час свої зобов`язання перед Банком ОСОБА_1 не виконав. В якості забезпечення виконання зобов`язання з ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-200/883/2008/1 від 01.06.2017 року відповідно до умов якого, поручитель поручається за повне та своєчасне виконання позичальником умов Кредитного договору. Згідно з п. 1.2. вказаних договорів поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники і Банк може звернутись з вимогою про виконання Боргових . зобов`язань за Кредитним договором як до Боржника, так і до Поручителя чи до обох одночасно. На адресу відповідача-2 було направлено досудову вимогу № 200-12-4-7/169 від 31.03.2020 року про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка була залишена ними без задоволення. Однак на дату подачі позовної заяви заборгованість позичальником не погашена, сума кредиту та відсотків не сплачена. Просять стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в сумі 62 468,53 грн. та судовий збір в сумі 2102,00 грн.
Ухвалою суду від 28.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження.
Представником позивача до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачами не використано право подання відзиву на позовну заяву. Оскільки відповідачі не скористались своїм правом на подачу відзиву, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до умов Кредитного договору № МL-200/883/2008 від 14.05.2008 року ОСОБА_3 Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк»», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк»», надано кредит в розмірі 75 742,50 грн. 01.06.2017 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено додатковий договір № 1 від 01.06.2017 року відповідно до умов якого ОСОБА_1 прийняв на себе всі зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі внаслідок чого на підставі ст. 543 ЦК України став солідарним боржником (а.с.4-8, 10-12).
В зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків на підставі п. 1.9 кредитного договору банком було здійснено вимогу про дострокове виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Так, на адресу позичальника направлено досудову вимогу № 200-12-4-7/168 від 31.03.2020 року про погашення заборгованості за кредитним договором в строк не пізніше 30 календарних днів з дати відправлення банком відповідної вимоги. Однак на дату подачі позовної заяви заборгованість позичальником не погашена.
В якості забезпечення наданого кредиту 01.06.2017 року між Закритим акціонерним товариством АТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-200/883/2008/1 згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань. Відповідно до п. 1.2. Договорів поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники і Банк може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором як до Позичальника, так і до Поручителя чи до обох одночасно (а.с.13-14). На адресу ОСОБА_2 було направлено досудову вимогу № 200-12-4-7/169 від 31.03.2020 року про дострокове погашення кредитної заборгованості, які були залишені нею без задоволення.
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Таким чином, на день звернення із позовом 15.05.2020 року порука була припиненою і позов у цій частині задоволенню не підлягає, а отже суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором поруки № SR-200/883/2008/1 від 01.06.2017 року слід відмовити.
Згідно з нормою ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.1.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України.
Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з ч.1 першою ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно із ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконує свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Положеннями ч.1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства для часткового задоволення позову.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12.05.1991 року №1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач АТ «ОТП Банк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ОТП Банк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 56 584,63 грн., в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 5 883,90 грн. відмовити.
Керуючись ст.ст. 3,4, 13,22, 203, 215, 236,524, 543, 548, 553,554, 559, 610, 612, 625, 1048, 1050, 1054, 1056 ЦК України, ст.ст. 4,9,81, 141, 259-268 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В решті вимог позову Акціонерного товариства «ОТП Банк» відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого КМУ з Метою запобігання поширенню COVID-19 (п. 3 розділу ХХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України).
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня складення судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Васильченко