єдиний унікальний номер справи 546/155/20
номер провадження 4-с/546/2/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Романенко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Захарченко Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Решетилівка у залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Тіхомірової Юлії Володимирівни,

в с т а н о в и в :

25.02.2020 заявник звернувся до суду із вищевказаною скаргою, у якій просить суд визнати дії головного державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Тіхомірової Ю.В. у ВП № 51344970 щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження заявника у праві керування транспортними засобами від 05.02.2020 незаконним та скасувати вказану постанову.

Скарга обґрунтована тим, що він працює водієм і це є єдиним джерелом його доходу. Наразі він звільнений і не може через постанову держаного виконавця стати на облік у центрі зайнятості населення, як особа, яка потребує роботу за професією, оскільки згідно постанови не може керувати ні автомобілем, ні трактором.

Заявник у судовому засіданні заявлені у своїй скарзі вимоги підтримав та просив задовольнити на підставі викладених у ній доводів. Суду також повідомив, що з грудня 2019 року припинив трудові відносини з ПП «Імені Калашинка» за власним бажанням. З квітня 2020 року по серпень 2020 року перебував на обліку у центрі зайнятості населення. Після звільнення у трудових відносинах не перебував. Заборгованість з виплати аліментів не погашена. На даний час аліменти виплачує нерегулярно.

Стягувач у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 131 ЦПК України (а.с.26).

Державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. До суду надав клопотання, у якому повідомив, що не має можливості надати відзив на скаргу, оскільки виконавче провадження №51344970 перебуває на виконанні у Решетилівському районному відділі ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) за місцем проживання боржника (а.с.27).

Суд, заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно дост.129-1Конституції України суд ухвалю є рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування на всій території України у випадках, установлених міжнародними договорами, згода та обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» (зі змінами, внесеними згідно із Законами України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1ст.5ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 71 Закону регулює порядок стягнення аліментів державним виконавцем.

Згідно з ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Судом встановлено, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.03.2010 у справі №2-149/10 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.02.2010 і до досягнення дитиною повноліття (спрва№2-149/10 а.с.15).

На виконання вказаного рішення Решетилівським районним судом Полтавської області 05.06.2010 видано виконавчий лист № 2-149/2020, за яким відкрито виконавче провадження ВП №51344970.

05.02.2020 головним державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Тіхоміровою Ю.В винесено оскаржувану постанову, якою заявнику встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-149/2020, виданого 05.06.2010 (а.с.10).

Заявник посилається на те, що вищевказана постанова є незаконною, оскільки він є водієм-трактористом.

Однак, згідно трудової книжки ОСОБА_1 його було звільнено з посади машиніста-тракториста сільськогосподарського виробництва ПП «імені Калашника» 10.12.2019 за згодою сторін (а.с.8).

Таким чином, на момент винесення оскаржуваної постанови його робота не була пов`язана з керування транспортними засобами.

З трудової книжки вбачається, що заявник працював також дорожнім робітником 1 розряду, робітником на низько кваліфікованих ручних роботах в сільському господарстві, а також технологом.

Згідно звіту про здійснення відрахувань та виплат ПП «імені Калашника» від 18.02.2020 № 54 у період з листопада 2018 року по грудень 2019 року із ОСОБА_1 здійснювалось утримання заробітної плати для стягнення аліментів (а.с.9).

Наведене додатково підтверджує, що після звільнення заявника, стягнення аліментів із заробітної плати було припинено.

Також у своїй скарзі позивач посилається на неможливість стати на облік до центру зайнятості населення.

Однак, таке твердження спростовується ним у судовому засіданні, вказівкою про те, що він перебував на обліку, як безробітний з квітня по серпень 2020 року.

У відповідності до ч. 10 ст. ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Заявником не надано до суду належних та допустимих доказів наявності передбачених ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» обставин.

Посилання ОСОБА_4 на те, що керування транспортними засобами є основним законним джерелом засобів для його існування, є безпідставними, оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови його було звільнено з посади машиніста-тракториста.

Окрім цього заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що тимчасове обмеження його у праві керування транспортними засобами позбавить його основного законного джерела засобів для існування.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, враховуючи те, що як встановлено судом, державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що право заявника не порушено, тому у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки доводи скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447-452, 268, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Тіхомірової Юлії Володимирівни - відмовити за недоведеністю.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складено 01 вересня 2020 року.

Суддя О.О. Романенко