Справа № 310/4634/20
2-о/310/155/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Борисенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій зазначила, що вона співмешкала з ОСОБА_2 , який під час спільно проживання неодноразово допускав відносно неї фізичне та психологічне насилля, що стало підставою для розірвання відносин. Але ОСОБА_2 все рівно не залишає її у спокої, переслідує , вчиняє фізичне та психологічне насильство, погрожує. Кривдник неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 21 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис №034241. Висновком Бердянського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді щодо її психологічного стану від 11.02.2020 року встановлено наявність ознак, що притаманні жінкам, потерпілим від домашнього насильства. Вважала, що за таких обставин є підстави для застосування спеціального заходу задля протидії домашньому насильству у вигляді обмежувального припису. Просила видати обмежувальний припис яким заборонити ОСОБА_2 : перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; створювати перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю ОСОБА_1 ; наближатися до місця проживання, навчання, роботи і інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 та її представник адвокат Коробко С.Є. у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник посилалась на те, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв щодо неї психологічне та фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3,4,14 та 17 частини першої статті 1 цього Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Зазначеним Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та в разі настання певних факторів та ризиків.

Пунктом 1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має постраждала особа або її представник.

Статтею 24 ЗУ «Про запобігання та протидії домашньому насильству» визначено спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству, в тому числі і обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до ч.2,3,4 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидії домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За пунктом 7 частини першої статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидії домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

У постанові ВС від 04.12.2019 року зазначено, що суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Крім того, міжнародними правовими актами та в рішеннях Європейського суду з прав людини визначено, що домашнє насильство виступає грубим порушенням прав людини і зазіхає, передусім на її основні права.

Відповідно до правил ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини визнав, що насильство в сім`ї, якому держава вчасно не запобігла чи не зупинила, може призвести до порушення таких статей Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: 1) обов`язок дотримуватись прав людини (ст.1); 2) право на життя (ст.2); 3) заборона тортур або нелюдських чи таких, що принижують гідність, поводження чи покарання (ст.3); 4) право на повагу до особистого та сімейного життя (ст.8); 5) право на ефективні засоби правового захисту (ст.13); 6) заборона дискримінації (ст.14).

Так, порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з насильством у сім`ї зафіксовано в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: - «А. проти Сполученого Королівства» (1998); «Е.С. та інші проти Словаччини» (№8227/04 від 15.09.2009); «Контрова проти Словаччини» (№7510/0431.5.2007); «Беваква та С. проти Болгарії» (№71127/01)12.6.2008); «Опуз проти Туреччини» (№33401/02 від 09.06.2009); «Дурма проти Турції» про неналежне розслідування жертви домашнього насильства (№3621/07 13.11.2014); «А. проти Хорватії» (№55164/18 від 14.10.2010); «Хайдуова проти Словаччини» (№2660/03 від 13.11.2010); «Бранко ОСОБА_7 та інші проти Хорватії» (№46598/06 від 15.01.2009); «Савіни проти України» (2008рік).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського суду з прав людини свідчить, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд зазначає, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї.

Згідно з положеннями Конвенції про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами, мета положення останньої про цивільні позови та засоби правового захисту - запровадження засобів цивільно-правового захисту, що дозволяють судам зупиняти певну поведінку та дають змогу постраждалим просити про ухвалення певних судових дій, таких як судові заборони, тимчасові приписи, заборонні судові накази чи судові накази про заборону домагання (ст.29 Конвенції). Ці судові заборони - важливі захисні заходи, адже вони перешкоджають правопорушникові, наприклад, наближатися до постраждалих у їхніх будинках і навколо них. У разі домашнього насильства ці судові заборони можуть дати жертві довготриваліший захист, якого не забезпечують надзвичайні захисні судові приписи. Вилучення правопорушника, навіть якщо він власник місця проживання, запобігає подальшим травмам у жертви, яка б інакше була змушена залишити дім, часто разом з дітьми, задля власної безпеки.

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані уповноважений власник ОСОБА_1 , а також її син ОСОБА_3 - син та мати ОСОБА_4 (а.с. 4).

У листі Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області № 285/50/01-20 від 08.01.2020 року зазначено, що від ОСОБА_1 надходили заяви: ЄО № 7432 від 12.04.2018 року по якій прийнято рішення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян; ЄО № 16158 від 08.07.2018 року по якій складено адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП; ЄО № 16240 від 08.07.2018 року по якій складено адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 ; ЄО № 16877 від 13.07.2018 року по якій складено адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП; ЄО № 16893 від 13.07.2018 року по якій складено адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП; ЄО №16925 від 13.07.2018 року про якій складено адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП; ЄО 25618 від 21.09.2018 року по якій прийнято рішення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян»; ЄО №31635 від 10.12.2018 року по якій прийнято рішення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян»; ЄО №31695 від 11.12.2018 року по якій складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_2 за ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП; ЄО 31727 від 11.12.2018 року по якій прийнято рішення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян»; ЄО 31874 від 13.12.2018 року по якій прийнято рішення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян»; ЄО № 32079 від 16.12.2018 року по якій прийнято рішення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян»; ЄО №7348 від 18.04.2019 року по якій складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_2 за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. Також, від «Об`єднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія» надійшла заява щодо психологічного насильства до ОСОБА_1 з боку колишнього співмешканця ОСОБА_5 ЄО №32352 від 20.12.2018 року по якій прийнято рішення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян» (а.с. 10).

З довідки про результати розгляду повідомлення від 26.12.2018 року (а.с. 12) слідує, що в зв`язку з насиллям у сім`ї ОСОБА_1 знаходилась у притулку Запорізької обласної громадської організації «Взаємодія» та направлена до Центру соціально-психологічної допомоги у Донецькій області.

23.12.2019 року Відділенням - притулок для осіб, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознаками статі видано направлення №4 (а.с.27) щодо надання комплексу соціально-психологічних послуг ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням психологічного та фізичного насильства з боку цивільного чоловіка ОСОБА_2 .

За вчинення фізичного насилля стосовно ОСОБА_1 ЮП ВП Бердянського ВП ГУМВД в Запорізькій області ОСОБА_2 видавалися термінові заборонні приписи 21.12.2019 року (а.с. 17) та 02.05.2020 року (а.с. 16).

Відповідно до постанови судді Бердянського міськрайонного суду від 28.12.2018 року по справі № 310/10650/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП за те що, знаходячись у нетверезому стані вчинив сварку по відношенню до співмешканки, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою в присутності дитини-інваліда, не давав проходу. Судом встановлено, ОСОБА_2 19.06.2018 року вже притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с. 5).

11.05.2019 року суддею Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по справі № 310/3308/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП за те, що знаходячись у кв. АДРЕСА_2 висловлювався нецензурною лайкою, погрожував ОСОБА_1 (а.с. 6).

28.02.2020 року суддею Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по справі № 310/10049/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення за те, що він вчинив психологічне та фізичне насильство відносно ОСОБА_1 27.12.2019 року (а.с. 7-9).

У висновку щодо психологічного стану ОСОБА_1 від 07.07.2020 року (а.с. 18-19) зазначено, що вона звернулась по допомогу до Притулку осіб, які постраждали від домашнього насильства та насильства за ознакою статі Бердянського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у в`язку зі здійсненням фізичного та психологічного насильства з боку її цивільного чоловіка. Психологом зазначено, що ОСОБА_1 має ознаки «комплексу жертви», невротичного стану, депресії заниженої самооцінки та співзалежної поведінки, що притаманно жінкам, потерпілим від домашнього насильства; рекомендовані консультація та лікування у психотерапевта, комплексна соціально-психологічна реабілітація.

З копії медичної документації (а.с. 20-26) вбачається, що ОСОБА_1 проходила лікування у невропатолога та психіатра, а також зверталась до травмпункту в зв`язку зі стресовим розладом, спричиненням їй тілесних ушкоджень та побиттям ОСОБА_2 .

Таким чином, матеріали справи містять докази визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні неодноразового домашнього насильства (фізичного та психологічного) стосовно колишньої співмешканки ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає безпідставною вимогу про встановлення заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки матеріали справи не містять доказів спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Навпаки, у заяві про встановлення заборонного припису місцем мешкання заявниці зазначено квартиру АДРЕСА_2 , а адресою проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 (а.с.1). Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації ОСОБА_1 не зареєстрований (а.с.6).

Також такою, що не знайшла свого підтвердження є вимога про заборону ОСОБА_2 створювати перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки заявницею не надано підтвердження фактів скоєння ОСОБА_2 економічного насильства стосовно неї, у заяві відсутнє посилання на випадки економічного насильства та обґрунтування необхідності застосування з цих підстав обмежувального припису та не надано належних та допустимих доказів належності ОСОБА_1 на праві власності майна.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 проходить навчання та працевлаштована з огляду на це заборона наближатися до таких місць неможлива. Також жоден з випадків насильства не відбувався за допомогою листування, телефонних переговорів або контактування через інші засоби зв`язку, у зв`язку з чим встановлення даного обмежувального припису є недоцільним.

При аналізі обмежувальних заходів у вигляді обмеження в спілкуванні чи заборони в спілкуванні, суд вважає що вони є альтернативними.

З оцінки дій ОСОБА_2 , які полягають у систематичному застосуванні фізичного та психологічного насильства до ОСОБА_1 , високої вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, суд приходить до висновку, що належним та достатнім спосіб захисту буде встановлення припису яким заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань менше ніж 50 м. до місця проживання постраждалої ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та місць частого відвідування; заборонити ОСОБА_2 особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь якій спосіб спілкуватися з нею. При цьому суд враховує, що факти домашнього насильства з боку відповідача мали місце неодноразово, заходи впливу у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності результатів не надали, до відповідача вже вживалися заходи тимчасового заборонного припису, проте заходи виявилися неефективними, враховуючи звернення до суду. Суд вважає, що для запобігання подальшого розвитку конфлікту, стану психологічного здоров`я потерпілої, необхідності лікування та соціально-психологічної реабілітації необхідно встановити строк дії припису на протязі шести місяців.

Керуючись ст.ст. 4,5,350-1,350-4 - 350-6,350-8 ЦПК України, ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заінтересована особа ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_2 протягом шести місяців:

наближатись на відстань менше ніж 50 метрів до місця проживання постраждалої ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ,

особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-якій спосіб спілкуватися з нею.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя