РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області уП складі:

головуючого судді - Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря - Бондаренка К.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління ПФ України в Луганській області,

представник позивача - адвокат Тріфонов Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення недоотриманої пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, заяви, клопотання, інші процесуальні дії

1.1. ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення недоотриманої пенсії.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_3 , яка була матір`ю позивача, перебувала на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». З 30 квітня 2017 року виплата пенсії припинилась. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у м. Луганську. 24 січня 2019 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про отримання недоотриманої пенсії після смерті своєї матері, але ж на свою заяву вона отримала відмову від 31.01.2019 року у виплаті недоодержаної пенсії її матері, оскільки адреса, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача не співпадає з адресою фактичного місця реєстрації, яка зазначена в електронній пенсійній справі померлої та з причини того, що звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшло зі спливом шестимісячного строку після смерті пенсіонера.

16 січня 2020 року до закриття підготовчого засідання представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману пенсію померлої ОСОБА_3 в розмірі 51024,40 грн.

1.2. Відповідач надав письмовий відзив на позов та відзив на уточнену позовну заяву, в яких вказав, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не погоджується із наведеними позивачем обставинами та правовими підставами позову. 24.01.2019 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату недоодержаної пенсії ОСОБА_3 , як представник за довіреністю від 22.07.2019 року. 31.01.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області винесло рішення про відмову у виплаті недоодержаної пенсії № 52713 МО, оскільки за отриманням недоодержаної пенсії ОСОБА_3 представник позивача звернувся після спливу шестимісячного строку, встановленого законодавством. Окрім того, адреса фактичного проживання/перебування ОСОБА_1 згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02.03.2017 року № , АДРЕСА_1 не співпадає з адресою фактичного місця проживання, яка зазначена в електронній пенсійній справі ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 . Також Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вважає, що справу не належить розглядати за правилами цивільного судочинства, тому що даний вид пенсії не входить до складу спадщини і тому що даний спір виник у зв`язку із оскарженням рішення Головного управління про відмову у виплаті пенсії. Враховуючи те, що остаточно визначити суму недоотриманої пенсії можливо лише з дати звернення за ориманням пенсії, і при цьому пенсія виплачується не більше ніж за три роки до дня звернення за її отриманням, відповідач заперечує проти стягнення суми пенсії у конкретно визначеному розмірі.

1.3. Представник позивача надав письмову відповідь на відзив в якій вказав, що з огляду на постанови Першого апеляційного адміністративного суду у справах № 200/12094/18-а та № 200/9875/18-а, початок перебігу строку для звернення із заявою щодо виплати недоотриманої суми пенсії є дата отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, а не дата смерті. Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, позивач не може бути позбавленою права на одержання належних їй сум. Також щодо непідсудності цієї справи Сєвєродонецькому міському суду Луганської області представник позивача зазначив, що позивач 23 жовтня 2019 року звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовом аналогічного змісту. Однак, ухвалою від 25 жовтня 2019 року у відкритті провадження в адміністративній справі їй було відмовлено. Таким чином закриття провадження у справі обмежить позивача у праві доступу до правосуддя.

1.4. В судовому засіданні представник позивача присутній не був, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06 жовтня 1956 року Консульством СРСР в м. Ростові, ОСОБА_5 (російською) народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Шверин Германской Демократической республики (російською), про що в книзі записів актів про народження 06.10.1956 року зроблено відповідний запис № 591. Батьком у свідоцтві записаний ОСОБА_6 (російською), матір`ю - ОСОБА_7 (російською).

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 10 липня 1997 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 15.10.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 15 квітня 1999 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 15.10.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 09.01.2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 09.01.2019 року складено відповідний актовий запис № 09.

З копії рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у виплаті недоодержаної пенсії № 52713 МО від 31.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті недоодержаної пенсії ОСОБА_3 , оскільки згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , її адреса АДРЕСА_1 не співпадає з адресою фактичного місця проживання, яка зазначена в електронній пенсійній справі ОСОБА_7 : АДРЕСА_2 , а також з причини того, що звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшло зі спливом шестимісячного строку після смерті пенсіонера.

Згідно із копією довідки № 2515, виданої 16 серпня 2019 року «Комунальним підприємством «Центржилком Філія № 3» Луганської Народної Республіки», в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , була зареєстрована та проживала з 15.10.2008 року по 13.07.2018 року на момент смерті ОСОБА_3 дочка померлої ОСОБА_1 .

Згідно із копією відповіді на адвокатський запит № б/н від 09.10.2019 року, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, громадянка України ОСОБА_8 перетинала державний кордон України у період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року у пункті пропуску Мілове 10 разів: 13.03.2018 року (в`їзд), 14.03.2018 року (виїзд), 14.05.2018 року (в`їзд), 15.05.2018 року (виїзд), 29.08.2018 року (в`їзд), 31.08.2018 року (виїзд), 22.10.2018 року (в`їзд), 24.10.2018 року (виїзд), 16.12.2018 року (в`їзд), 17.12.2018 року (виїзд).

Згідно із листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 10.01.2020 року пенсія ОСОБА_3 виплачена по 30.04.2017. Недоодержана пенсія за період з 01.05.2017 по 31.08.2018 складає 51024,40 грн.

3. Релевантні джерела права

3.1. Статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ встановлено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Згідно із ч. 1 ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Системний аналіз вищевикладених правових норм дозволяє суду дійти двох висновків.

По-перше, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини лише протягом шести місяців з дня смерті пенсіонера. Після спливу цього шестимісячного строку, за відсутності звернень за отриманням цих сум пенсії, такі суми пенсії входять до складу спадщини на підставі прямої вказівки норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

По-друге, норми жодного із вищенаведених законів не містять положень про те, що вказаний шестимісячний строк отримання сум пенсії може бути поновлений, визначений додатково або може відраховуватися з іншої дати, ніж дата смерті пенсіонера. Вказаний строк є преклюзивним та поновленню не підлягає. Правильність цієї позиції суду пояснюється в тому числі і тим, що після спливу вказаного строку недоотримані суми пенсії набувають нової правової якості - вони входять до складу спадщини і не можуть знову набувати статусу майна, яке не входить до складу спадщини.

Твердження представника позивача про те, що початком перебігу строку для звернення із заявою щодо невиплати недоотриманої суми пенсії є дата отримання свідоцтва про смерть, не ґрунтуються на законі. Крім того, в разі визнання такої правової позиції обґрунтованою, суд всупереч нормам двох законів штучно виключить зі складу спадщини майно, яке вже увійшло до складу спадщини та право на яке має набуватися виключно в порядку спадкування відповідними заінтересованими особами (спадкоємцями, територіальною громадою в разі визнання спадщини відумерлою, кредиторами спадкодавця тощо).

Суд також звертає увагу на те, що свідоцтво про смерть ОСОБА_7 було видане 09.01.2019 а, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 лише 24.01.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про виплату недоодержаної пенсії.

Тобто, свідоцтво про смерть ОСОБА_7 було видане за чотири дні до дня закінчення шестимісячного строку для звернення за отриманням її пенсії, проте з невідомих суду причин таке звернення відбулося пізніше.

Доводи представника позивача про те, що позивач та її померла мати були членами сім`ї судом не беруться до уваги, адже ці доводи не мають правового значення з огляду на пропущення позивачем шестимісячного строку для звернення за виплатою неотриманої пенсії.

Суд вважає необґрунтованими твердження представника позивача у відповіді на відзив про те, що позивач не може бути позбавленою права на одержання належних їй сум. На думку суду, право позивача на отримання недоодержаної суми пенсії її матері не є абсолютним і повинно реалізовуватися згідно із нормами закону. Важливість реалізації цього права саме у строк, встановлений законом, обґрунтована судом вище.

Крім того, позивач не позбавлена права ініціювати процедуру отримання вказаних сум пенсії в порядку спадкування.

4.2. Оцінюючи зміст та обґрунтованість позовних вимог суд також звертає увагу на те, що відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області у відповідь на заяву представника позивача про виплату недоотриманої пенсії ухвалив рішення про відмову у виплаті недоодержаної пенсії. Вимог щодо визнання вказаного рішення незаконним або вимог про його скасування позивач та її представник не заявляли.

Отже, позивач фактично просить суд застосувати наслідки скасування рішення органу Пенсійного фонду стосовно відмови у виплаті пенсії, не заявляючи при цьому вимог про скасування такого рішення. Вирішення судом вимог про виплату недоодержаної пенсії за наявності чинного рішення органу Пенсійного фонду про відмову у виплаті такої суми пенсії створить ситуацію правової невизначеності у спірних правовідносинах та призведе до того, що суд перебере на себе не властиві йому функції органу Пенсійного фонду.

4.3. За таких підстав, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

4.4. Суд вважає за необхідне окремо відзначити, що ця справа підлягала розгляду саме за правилами цивільного судочинства, адже ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року по справі № 360/4625/19 було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати неодержаної пенсії померлої матері позивача, зобов`язання виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію померлої матері за період з 30.04.2017 по 13.07.2018. Ухвала Луганського окружного адміністративного суду мотивована тим, що дана справа не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Не вдаючись до оцінки змісту та законності вищевказаної ухвали Луганського окружного адміністративного суду, суд зазначає, що окружним адміністративним судом було відмовлено у відкритті провадження у зв`язку із неможливістю розгляду справи за правилами адміністративного судочинства у аналогічному спорі, тобто у спорі з аналогічними сторонами, аналогічними підставами та аналогічним предметом. Той факт, що у цій справі позивач просить стягнути суму пенсії, а в адміністративній справі вона просила зобов`язати виплатити їй суму пенсії, не свідчить про різний предмет спорів, адже матеріально-правовий предмет в обох справах один і той самий - сума недоотриманої пенсії після померлої матері позивача за період з 30 квітня 2017 року по 13 липня 2018 року.

У пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії», заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами.

Згідно із ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

З огляду на імперативний припис частини п`ятої статті 170 КАС України суд вважає, що ця справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства адже, позивачці має бути забезпечено доступ до правосуддя, що включає і розгляд справи по суті, навіть в іншому, ніж адміністративне, судочинстві, оскільки перешкоди до розгляду справи у адміністративному судочинстві виникли у зв`язку з процесуальною діяльністю адміністративного суду.

Аналогічний підхід до визначення юрисдикції справи в подібних випадках висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 766/10137/17.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено і відповідач не заявляв про наявність у нього судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (код в , місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул.. Шевченка, буд. 9) про стягнення недоотриманої пенсії.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін