Провадження № 2/521/174/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2020 року місто Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Юраш К.Ю.,
за участю сторін:
представника (позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,
відповідача (за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,
представника відповідача (за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа УДАІ ГУ МВС України в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування автомобіля із чужого незаконного володіння, скасування реєстрації та стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про розподіл майна подружжя,
В С Т А Н О В И В:
30.09.2014 року до суду з позовом звернулась ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування автомобіля із чужого незаконного володіння та стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала про таке.

З 22 вересня 2001 року до 05 березня 2012 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .

В період шлюбу подружжям було придбано: автомобіль марки «Toyota Corolla», 2000 року випуску, який ОСОБА_2 в період шлюбу було зареєстровано на своє ім`я, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

05 березня 2012 року, рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між ними було розірвано.

Вказане рішення набрало законної сили 03.07.2012 року, але згоди щодо поділу спільного сумісного майна сторонами не досягнуто, а відповідачем, без погодження з нею, було відчужено спільний автомобіль.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 27 жовтня 2014 року було відкрито провадження у справі (т.1. а.с. 14).

17 березня 2015 року, до початку розгляду справи по суті, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Toyota Corolla», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладений 19.08.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 через ТОВ «Техно-Тест»; витребувати у ОСОБА_6 автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску та повернути його ОСОБА_2 ; скасувати реєстрацію автомібія «Toyota Corolla», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 за ОСОБА_6 , відновивши реєстрацію права власності на даний автомобіль за ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної власності на автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску, в сумі 59 905 грн., стягнути судові витрати (т.1, а.с. 98-102; т.2, а.с. 22-26).

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, виділення йому майна на суму 28700грн.; визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки; визнання автомобіля «Toyota Corolla», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , його, ОСОБА_2 , особистою приватною власністю (т.1, а.с. 26-30).

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказав про таке.

За час шлюбу ним та ОСОБА_4 було придбано наступне майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: телевізор «JVС» 21д., 2004 р. - 400,00 грн.; холодильник 2-х камерний «SAMSUNG», 2009р. - 800,00 грн.; пральна машинка «LG», 2008 року - 500,00 грн.; журнальний стіл - 100,00 грн.; м`які стільці, 2 шт. - 100,00 грн..

Також було придбано сумісне майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_2 , а саме: майно, яке придбане для меблювання коридору: шафа - купе, вбудована, 2004 р.в. - 500,00 грн.; дзеркало навісне, 2004 р.в. - 120,00 грн.; тумба під взуття, 2004 р.в. - 160,00 грн.; тумба під дзеркало, 2004 р.в. - 170, 00 грн.; люстра на 3 ел. лампи, 2004 р.в. -150,00 грн.; бра 2 шт, 2004 р.в. - 100,00 грн.; телефон, 2004 р.в. - 50,00 грн..

Також було придбано сумісне майно, яке придбане для облаштування санвузла: плафон настінний, 2004 р.в. - 50,00 грн.; бра - 2 шт., 2004 р.в. - 120,00 грн.; мойдодир, 2004 р.в. - 700,00 грн.; ванна 1,7 м х 0,7 м (чугун), 2004 р.в. - 800,00 грн.; унітаз - компакт, 2004 р.в. - 300, 00 грн.; пральна машинка «ВOSН», 2010 р.в. - 1000, 00 грн.

Також було придбано сумісне майно, яке придбане для меблювання кухні: кухонні меблі 4,2 м х 1,2 м, 2003 р.в. - 10000,00 грн.; електродуховка «АRDO», 2002 р.в. - 700,00 грн.; газова плита «АRDO», 2002 р.в. - 600,00 грн.; кухонний комбайн «МULINEKS», 2001 р.в. - 200, 00 грн.; мікрохвильова піч «SATURN» на 23 л., 2001 р.в. - 400,00 грн.; стіл дерев`яний, розсувний (вільха), 2004 р.в. - 1000,00 грн.; 8 табуреток - 240,00 грн.; бра 2 шт. - 120,00 грн.; люстра на 3 ел. лампи - 300,00 грн.; пароварка «ВOSН», 2010 р. - 200,00 грн.; чайник електричний - 100,00 грн.; водяний фільтр «АКВАФОР» - 100,00 грн..

Також було придбано сумісне майно, яке придбане для меблювання спальної кімнати: гарнітур спальний 2004 р. - 4000 гр.: ліжко 2-х спальне, 2004 р.в.; шафа платяна з дзеркалом, 2004 р.в.; тумба при ліжкова - 2 шт., 2004 р.в.; стіл з дзеркалом, 2004 р.в.; пуфик, 2004 р.в..; тумба з шухлядами, 2004 р.в.; світильник настільний 2 шт., 2004 р.в. - 300,00 грн.; люстра на 6 ел. ламп, 2004 р.в. - 400,00 грн.; телефон з переносною трубкою «Філіпс », 2009 р.в. - 100,00 грн..

Також було придбано сумісне майно, яке придбане для облаштування кладової: шафа вбудована (дубова), 2004 року - 1000,00 грн.; пилосос миючий «ТОМАS ТТ», 2009 р. - 1500,00 грн.; електрокалорифер на 11 ребер, 2008 року - 400,00 грн..

Також було придбано сумісне майно, яке придбане для меблювання вітальні: куток шкіряний, кремовий (диван + 2 крісла), 2004 р.в. - 20 000,00 грн.; столик журнальний зі склом, 2004 р.в. - 1000,00 грн.; вітрина з підставкою під телевізор, 2004 р.в. - 2500,00 грн.; сервант для посуду, 2004 р.в. - 500,00 грн.; люстра на 5 ел. ламп, 2004 р.в. - 400,00 грн.; підставка під квіти електрична, 2004 р.в. - 50,00 грн.; праска «ВOSН» 2008 р. - 150 грн.; карніз зі шторами та тюлями (рожево-сині) - 250 грн..

Також було придбано сумісне майно, яке знаходиться на лоджії, яка примикає до вітальні: тумба вбудована, 2004 р.в. - 200,00 грн.; монітор та системний блок комп`ютерний, 2005 р.в. - 800 грн.; стіл комп`ютерний, 2004 р.в. - 300,00 грн.; кондиціонер «SEG », 2005 року - 500, 00 грн.; ксерокс «САNON», 2004 року - 300,00 грн.; полиці настінні 2 шт., 2004 р.в. - 50,00 грн.; стілець канцелярський, 2004 р.в. - 150,00 грн.; бра - 100,00 грн.; жалюзі металеві - 6 шт. - 300,0 грн..

Також було придбано сумісне майно, яке знаходиться на кухонній лоджії: холодильник 2-х камерний «LЕВНЕRТ», 2006 року - 1000, 00 грн.; підставка під квіти металева, 2004 р.в. - 200,00 грн.; кондиціонер «SEG», 2005 року - 500, 00 грн.; плафон настінний, 2004 р.в. - 50,00 грн.; жалюзі металеві, 2004 р.в. - 4 шт. - 120,00 грн..

Також було придбано сумісне майно, яке придбане для меблювання дитячої спальні: ліжко 2-х спальне - 400 грн.; шкаф платяний з дзеркалом - 350,0 грн.; тумба - 2 шт. - 160,0 грн.; стіл з дзеркалом - 210,0 грн.; пуфік - 50,0 грн.; тумба з шухлядами 180,0 грн.; світильник настільний 2 шт. - 100,0 грн.; люстра на 5 ел. ламп - 120,0; телефон з переносною трубкою - 80,0 грн.; карніз зі шторами та тюлями (салатові) - 250,0 грн..

Також було придбано сумісне майно, яке знаходиться на лоджії що примикає до дитячої спальні: куток ротанговий (стіл, 2 крісла ), 2006 року - 920, 00 грн.; жалюзі металеві 8 шт., 2004 р.в. - 340, 00 грн., тумби вбудовані 2 шт., 2004 р.в. - 340,00 грн., кондиціонер «Samsung», 2009 року - 500,00 грн., бра, настінне, 2 шт., 2004 р.в. - 100,00 грн..

Всього придбано майна на суму 68050грн.

Також ОСОБА_2 вказав, що було придбано сумісне майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,0800 га, в т.ч. по угіддях: 0,0800 га - ріллі, що розташована за адресою: с. Красносілка Комінтерновського району Одеської області, державний акт про право власності на земельну ділянку від 19 червня 2012 року, вартістю - 5000 гривень.

Крім того, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказав, що ним під час шлюбу 23.07.2008 року, було придбано автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску, але гроші на придбання цього автомобілю йому подарували: його дядько, його двоюрідний брат, його сестра ОСОБА_6 та його батько ОСОБА_8 і його мати: ОСОБА_9 .
З цих підстав, він вважає, що це його особисті кошти, тому просив визнати вказаний автомобіль особистою власністю.

З урахуванням вказаного, ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на майно, на суму 28700 грн.; право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0800 га, , що розташована за адресою: с. Красносілка Комінтерновського району Одеської області та зареєстрована на ОСОБА_4 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 19 червня 2012 року(т.1, а.с.25-30).

11 грудня 2015 року, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 зменшив розмір позовних вимог та просив суд в порядку поділу спільного сумісного майна, розділити майно, набуте під час шлюбу в натурі, а саме: кухонний комбайн «МULINEKS»; мікрохвильову піч «SATURN», праску «ВOSН», пилосос миючий «ТОМАS ТТ» та м`які меблі: диван «Фьорд» і два крісла у шкірі; визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0800 га; визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску (том 2 а.с. 1-3).

28 грудня 2015 року, судом позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування автомобіля із чужого незаконного володіння, скасування реєстрації та стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, було задоволено частково: -визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Toyota Corolla», 2000 року випуску, укладений 19 серпня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 через ТОВ "Техно- Тест";
-стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску, в сумі 59905 грн.; -стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , судові витрати у розмірі 6034,04 грн. в рівних частках на користь ОСОБА_4 по 3017,02 грн. з кожного. В іншій частині позову відмовлено.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , про розподіл майна подружжя задоволено частково.
Виділено ОСОБА_2 спільно нажите майно, а саме: кухонний комбайн «МULINEKS», 2001 р.в. вартістю 200, 00 грн.; мікрохвильову піч «SATURN» на 23 л., 2001 р.в. вартістю 400,00 грн., праску «ВOSН» вартістю 150, 00 грн., всього на суму 750 грн.; -виділено ОСОБА_4 спільно нажите майно, а саме: пилосос миючий «ТОМАS ТТ», 2009 р. вартістю 2833, 10 грн.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості частки спільного сумісного майна подружжя, в розмірі 1066,55 грн. та судові витрати, у розмірі 307,93 грн.. В іншій частині позову відмовлено (т.2, а.с.50)
Судом апеляційної інстанції 25.08.2016 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.2 а.с.187-193).
Судом касаційної інстанції було скасовано рішення суду першої інстанції та справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (т.3, а.с.159-162).
У судовому засіданні при новому розгляді справи, представник позивача позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві і на пояснення, надані ним в судовому засіданні, просив позов, з урахуванням уточнень, задовольнити у повному обсязі.

Також, представник позивача вказав, що зустрічний позов не визнає, але не заперечує проти розподілу спільного майна, шляхом виділення ОСОБА_2 : кухонного комбайна «МULINEKS»; мікрохвильової печі «SATURN» та праски «ВOSН», а пилосос миючий «ТОМАS ТТ» залишити ОСОБА_4 , в іншій частині зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач (за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та його представник, у судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали з урахуванням уточнень та просили суд задовольнити його у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, не зважаючи на те, що суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи можливість вказаним учасникам справи прибути у судове засідання та надати свої пояснення суду, але своїм правом вказані особи не скористались та, під час розгляду справи по суті, до суду не прибули, хоча про час та місце слухання справи неодноразово повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи УДАІ УМВС України в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи (т.3 а.с.232-233).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до такого.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 22 вересня 2001 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Вказане підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, від 22.09.2001 р., виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції (т.1, а.с.5).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2012 року, по справі №2/1522/12881/11, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано (т.1, а.с. 6).

Рішення набрало законної сили 03.07.2012 року (Ухвала Апеляційного суду Одеської області від 03.07.2012 року, справа №22ц/1590/6721/12) (т.1, а.с. 7).

У відповідності до ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 , 23.07.2008 року, в період перебування у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ними було придбано автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску, кузов № № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Вказаний автомобіль під час знаходження учасників справи у шлюбі, було зареєстровано на на ім`я ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 8).

Згідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на те, що під час шлюбу 23.07.2008 року, було ним особисто придбано автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску, оскільки гроші на придбання цього автомобілю йому подарували: його дядько, його двоюрідний брат, його сестра ОСОБА_6 та його батько ОСОБА_8 і його мати: ОСОБА_9 , а тому, це його особисті кошти, а тому автомобіль «Toyota Corolla» є його особистою приватною власністю, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних доказів на підтвердження придбання спірного автомобіля за особисті кошти.

Так, не надано доказів того, який саме розмір пенсії у батька ОСОБА_2 - ОСОБА_8 та його матері ОСОБА_9 та, що саме такий розмір пенсії дозволяє людям похилого віку забезпечувати собі належний рівень життя та з цих коштів виділити кошти на придбання дорослим сином, який має свою сім`ю та працює, автомобілю.
Також, не надано доказів того, що сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , яка є особою, з інвалідністю 2 групи, про що вона сама вказала у своїй заяві до суду та долучила ксерокопію посвідчення (т.4, а.с.172, 122), має такий рівень доходу, який дозволяє їй забезпечувати себе та ще й виділити із цих своїх доходів, кошти на придбання дорослому брату, який має свою сім`ю та працює, автомобілю.
Не надано ОСОБА_2 і доказів щодо його дядька та щодо його рівня доходів та, що на свої кошти цей дядько може забезпечувати свою сім`ю та зі своїх доходів ще виділити гроші на придбання автомобілю, дорослому, працездатному племіннику, який має свою сім`ю та працює.
Також, не надано доказів того, що двоюрідний брат ОСОБА_2 працює та отримує такі доходи, з яких він може забезпечувати себе, свою сім`ю та ще й виділити із цих, своїх доходів, кошти дорослому, працездатному та працюючому двоюрідному брату, який має свою сім`ю, для купівлі ним для себе, автомобіля.
Заважаючи на викладене, суд критично відноситься до заявленого ОСОБА_2 , обгрунтування щодо того, що ним було особисто придбано автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску.

Також, і в матеріалах справи відсутні інші докази, які б вказували, що спірний автомобіль є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Крім того, і Верховний суд, в своїй ухвалі, від 07.06.2017 року, розглянувши зазначену справу за касаційниими скаргами ОСОБА_5 , ОСОБА_2 вказав, що суди попередніх інстанцій, правильно встановили, що спірний автомобіль на момент набуття під час перебування у шлюбі, був спільною сумісною власністю подружжя (т.3, а.с.161).
Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаний транспортний засіб автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску, було придбано подружжям під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а тому, у відповідності до положень ст. 60, 63 СК України, як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_2 , мають рівні права на володіння, користування та розпорядження цим транспортним засобом.

Проте, незважаючи на вказане, на підставі довідки-рахунку, від 19 серпня 2014 року №721495 та заяви ОСОБА_5 , від 26.08.2014 року до ВРЕР ДАІ УМВС України в Одеській області, автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску, було перереєстровано з ОСОБА_2 на ОСОБА_5 та на цей автомобіль було видано інший державний номер, а саме: НОМЕР_2 (т.1, а.с.72, 76-78).

Досліджуючи питання чи дійсно мало місце волевиявлення ОСОБА_2 на відчуження автомобілю «Toyota Corolla», 2000 року випуску, у зв`язку з цим, в судовому засіданні було досліджено роздруківку з соціальної мережі сторінки Ольги Килимник «ВКонтакте» (т.1, а.с.122-127)
Так, в розділі «Фотографії» цієї сторінки ОСОБА_10 з соціальної мережі «ВКонтакте» містяться фото.

На фото, про яке на сторінці ОСОБА_10 з соціальної мережі «Вконтакте» вказано, що «добавлено 5 сентября 2014» зображено приміщення, на задньому плані якого знаходяться столи зі скатертинами з орнаментом в українському стилі, сервіровані тарілками з їжею, на передньому плані фото зображено в цьому приміщенні жінку з букетом троянд, одягнену в плаття кольору темного з розового кольору квітками, та чоловіка, одітого в голубого кольору, рубашку, які удвох стоять та цей чоловік обіймає цю жінку (т.1, а.с.123).

На фото, про яке на сторінці ОСОБА_10 з соціальної мережі «ВКонтакте» вказано, що «добавлено 5 сентября 2014» зображено в альтанці жінку, одягнену в плаття темного кольору на голові у неї віночок і стрічки жовтого і синього кольору та чоловіка, одягненого в світлого кольору, рубашку, який обіймає цю жінку (т.1, а.с.124).

На фото, про яке на сторінці ОСОБА_10 з соціальної мережі «ВКонтакте» вказано, що «добавлено 5 сентября 2014» зображено в приміщенні, на задньому плані якого знаходяться столи сервіровані тарілками з їжею, на передньому плані зображено жінку, одягнену в плаття чорного кольору та чоловіка, одягненого в світлого кольору рубашку, які удвох танцюють (т.1, а.с.125).

На фото, про яке на сторінці ОСОБА_10 з соціальної мережі «ВКонтакте» вказано, що «добавлено 5 сентября 2014» зображено в приміщенні жінку, одягнену в плаття кольору темного з розового кольору квітками, та чоловіка, одягненого в голубого кольору, рубашку, які удвох сидять в кріслі (т.1, а.с.126).

На фото, про яке на сторінці ОСОБА_10 з соціальної мережі «Вконтакте» вказано, що «добавлено 3 февраля 2014» зображено на вулиці, взимку чоловіка та жінку в зимовій верхній одежі, які позують, обійнявшись удвох (т.1, а.с.127).
Під час вивчення цих письмових доказів у справі, ОСОБА_2 вказав, що на цих фото зображений він та ОСОБА_5 .

З наведеного, суд приходить до висновку, що задовго, до того, як ОСОБА_2 19 серпня 2014 року перереєстрував на ОСОБА_5 автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску, він був знайомий з ОСОБА_11 та, не тільки знайомий, а знаходився з нею в більш близьких стосунках, ніж знайомі, про що вказують фото ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , розміщені в соціальній мережі на сторінці Ольги Килимник «ВКонтакте».

Також, 17 жовтня 2014 року, на підставі довідки-рахунку, від 10 жовтня 2014 року, № 721681 та заяви ОСОБА_6 від 17 жовтня 2014 року, вказаний автомобіль було перереєстровано на ім`я ОСОБА_6 та на цей автомобіль було залишено той же державний номер, що і при перереєстрації на ОСОБА_5 , а саме: НОМЕР_2 (т.1, а.с.72-75).

Досліджуючи питання чи дійсно мало місце волевиявлення ОСОБА_2 на відчуження цього автомобілю «Toyota Corolla», 2000 року випуску, судом встановлено, ОСОБА_12 , як вказав сам ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_2 (т.1 а.с.29) та є особою, з інвалідністю 2 групи, про що вона сама вказала у своїй заяві до суду та надала довідку про це (т.4, а.с.172).

Вказане також не заперечується ОСОБА_2 ..

Крім того, згідно до листа військової академії для заїзду автомобілю «Toyota Corolla», на територію військової чавстини, ОСОБА_2 військовою частиною видавалась перепутска на проїзд автомобіля «Toyota Corolla»: в 2013 році з державним номером НОМЕР_1 , а в 2014 року йому видавалась перепутска на проїзд автомобіля «Toyota Corolla», але з державним номером НОМЕР_2 (т.1 а.с.103).

Тобто, зазначене вказує, що і після двох перереєстрацій на інших осіб, ОСОБА_2 як користувався до 2013 року автомобілем «Toyota Corolla» з державним номером НОМЕР_1 , так і після здійснення реєстрації цього автомобілю на ОСОБА_5 , а після ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , у зв`язку з чим було змінено державний номер на НОМЕР_2 , але і з зміненим державним номером, ОСОБА_2 продовжує користуватись тим же автомобілем.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що перереєстрацію спірного автомобілю було здійснено ОСОБА_2 спочатку на ОСОБА_5 , а після Килимник на ОСОБА_6 , яка являєьться рідною сестрою ОСОБА_2 , але автомобілем продовжує користуватись ОСОБА_2 .

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.
Статтею 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Відповвідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.
Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.
Однак, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.
Згідно зі ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про витребування автомобіля «Toyota Corolla», 2000 року випуску, повернення його відповідачу ОСОБА_2 , а також і вимога про скасування реєстрації спірного автомобіля за ОСОБА_6 та відновлення реєстрації права власності на автомобіль за відповідачем ОСОБА_2 , не підлягають задоволенню, оскільки віндикаційний позов та позов про скасування державної реєстрації автомобіля, ОСОБА_4 подано в інтересах відповідача ОСОБА_2 , який заперечує проти його задоволення з підстав відсутності спору з цих питань.

Щодо вимог про визнання договору купівлі-продажу від 19 серпня 2014 року недійсним, суд зазначає, що, оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_2 здійснив відчуження автомобіля «Toyota Corolla» на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, то таке майно або його вартість враховується при поділі і цього буде достатньо без визнання договору купівлі-продажу, від 19 серпня 2014 року недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №3280 про визначення ринкової вартості КТС, виконаного 07 вересня 2015 року Одеським науково -дослідницьким інститутом судових експертиз, середня ринкова вартість автомобіля «Toyota Corolla», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 119 810 грн. (т.1, а.с.219-221).

Відповідно, 1/2 частина вартості автомобіля становить 59 905 грн.

Не погоджуючись з зазначеною вартістю автомобіля, визначеною експертом за ухвалою суду, відповідач ОСОБА_2 своїм правом заявляти клопотання про призначення повторної автотоварознавчої експертизи, не скористався, але надав до суду «Экспертное заключение № УТЭ-351» від 25.03.2019р., згідно до якого, головний фахівець Одеської регіональної торгово-промислової палати, який має свідоцтво оцінювача, надав висновок, що на 25.03.2019 року вартість автомобілю складає 102882грн. (т.4, а.с.21-22).

Проте, з цим висновком суд погодитись не може, оскільки він наданий не за ухвалою суду і не експертом, а лише фахівцем, який має свідоцтво оцінювача.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля, в сумі 59 905 грн.

За приписами ч. 2 ст. 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Тому, після отримання від ОСОБА_2 компенсації вартості її частки, у ОСОБА_4 припиниться право власності на спірний автомобіль.

Також, з визначенням вартості спірного автомобіля за ціною, згідно довідки-рахунку від 19 серпня 2014 року №721495, суд погодитись не може, оскільки даний договір було укладено з порушенням порядку, встановленого законом.

Щодо вимог зустрічного позову стосовно кухонного комбайна «МULINEKS», 2001 р.в., мікрохвильової печі «SATURN», 2001 р.в., праски «ВOSН», пилососа миючого «ТОМАS ТТ», 2009 р.в., дивана «Фьорд» та двох крісел у шкірі, суд приходить до висновку про таке.

Згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно до матеріалів справи, частину майна, про яке ОСОБА_2 зазначав у первинному зустрічному позові, ОСОБА_2 отримано, що сторонами не заперечується.

Відповідно до матеріалів справи, між сторонами відсутній спір щодо належності спірного майна до спільного майна подружжя, а саме: кухонного комбайна «МULINEKS», 2001 р.в. вартістю 200, 00 грн.; мікрохвильової печі «SATURN» на 23 л., 2001 р.в. вартістю 400,00 грн., праски «ВOSН» вартістю 150, 00 грн., пилососа миючого «ТОМАS ТТ», 2009 р.в. вартістю 2833, 10 грн.

З урахуванням вартості спірного майна, суд вважає за можливе виділити ОСОБА_2 спільно нажите майно, а саме: кухонний комбайн «МULINEKS», 2001 р.в. вартістю 200, 00 грн.; мікрохвильову піч «SATURN» на 23 л., 2001 р.в. вартістю 400,00 грн., праску «ВOSН» вартістю 150, 00 грн., всього на суму 750 грн. (сімсот п`ятдесят гривень) та виділити ОСОБА_4 спільно нажите майно, а саме: пилосос миючий «ТОМАS ТТ», 2009 р. вартістю 2833, 10 грн., і стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості частки спільного сумісного майна подружжя в розмірі 1041,55грн..

Згідно зі ст. 58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доводи ОСОБА_2 про необхідність включення в обсяг спільного майна подружжя дивану «Фьорд» та двох крісел у шкірі, суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не надано до суду доказів коли саме, ким та де було придбано ці меблі та яка їх вартість.

Долучена до матеріалаів справи довідка б/н від 12.04.2012 року видана СПД ОСОБА_13 , згідно до якої: придбано 0712.2004 році комплект меблів - диван та два крісла подружньою парою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на суму 17500 грн. (т.1. а.с. 45)

Долучена до матеріалів справи фотокопія оголошень про продаж в Інтернеті м`яких меблів на суму 30000 грн. (т.2, а.с. 18-19).

Вказані, надані стороною відповідача довідка та фотокопія оголошень не є належними доказами на підтвердження того, що зазначені меблі були фактично придбані сторонами, а наданий гарантійний талон № 13/3-1м на диван «Фьорд» 3р+1+1, згідно до якого: він виданий салоном - магазином «Гранд» 13 березня 2005 року, спростовує придбання комплекту меблів у СПД ОСОБА_13 , оскільки в ньому зазначено іншого отримувача майна та іншого продавця (т.1. а.с. 46).

Також, суд зазначає, що товарного чеку на придбання комплекту меблів: дивану «Фьорд» та двох крісел у шкірі, позивачем за зустрічним позовом до суду за час розгляду справи, не було надано.

За правилами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Щодо посилання ОСОБА_2 та його представника на пропущення позивачем позовної давності звернення до суду з вищезазначеними вимогами, суд зазначає про таке.

До вимог про поділ майна, заявлених після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Виходячи з обставин справи та наведених положень закону, твердження відповідача та його представника про початок перебігу строку позовної давності з липня 2011 року є необґрунтованим та відповідачем не надано до суду доказів, які б вказували, що право власності позивачки, як співвласника спільного майна порушувалися, а зібрані матеріали справи навпаки спростовують дані доводи, оскільки автомобіль ОСОБА_2 було відчужено 19.08.2014 року, тобто лише за один місяць до моменту звернення з первісним позовом до суду 30.09.2014 р.

Також, і Верховний суд в своїй ухвалі, від 07.06.2017 року, розглянувши зазначену справу за касаційниими скаргами ОСОБА_5 , ОСОБА_2 не вказав, про наявність підстав для відмови в задоволенні первісного позову у зв`язку з пропущенням строків завернення до суду (т.3, а.с.161).
Щодо вимог зустрічного позову про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0800 га, що розташована за адресою: с. Красносілка Комінтерновського району Одеської області, яка зареєстрована на ОСОБА_4 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, від 19 червня 2012 року, суд зазначає про таке.

У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку, від 19 червня 2012 року ОСОБА_4 належить земельна ділянка, загальною площею 0,0800 га, що розташована за адресою: с. Красносілка Комінтерновського району Одеської області, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1, а.с. 44).

За змістом ст. 5 ЦК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання, будівництва, або легалізації.

За приписами ст.ст. 57- 61СК України, майно нажите подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, а майно, яке належало кожному з них до одруження або отримане в дар є їх приватною власністю.

У разі, коли об`єктом поділу майна є земельна ділянка, то правове регулювання спірних правовідносин має відбуватися із застосуванням спеціальних норм, якими врегульовані земельні відносини, тобто ст.ст. 81, 116 ЗК України.

У відповідності до вказаних норм закорну та правових висновків постанови Верховного Суду України, від 15.02.2012 р., окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Тобто, на отримання громадянином частки із земельного фонду, має право кожен громадянин.

Таким правом ОСОБА_4 уже скористалась і, у разі поділу отриманої нею частки із земельного фонду, будуть порушені її права, оскільки своє право на отримання громадянином частки із земельного фонду, вона вже використала, а ОСОБА_2 таке право не використано і він має ще право одержати таку частку із земельного фонду.

Проте, за приписами ч. 5 ст. 61 СК, положення якої діяли з 08.02.2011 р. та до 13.06.2012 р., приватизована чи набута безоплатно одним з подружжя у цей період, земельна ділянка із земельного фонду, вважалася об`єктом права спільної сумісної власності.

Однак, положеннями ст. 4 та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 р. № 1878- VII) та статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку підлягає обов`язковій державній реєстрації та вважається набутим з часу такої реєстрації.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка набула права власності на спірну земельну ділянку 19 червня 2012 р. з моменту державної реєстрації права власності (т.1, а.с. 44).

Оскільки, право власності на приватизовану земельну ділянку ОСОБА_4 виникло з часу її державної реєстрації 19 червня 2012 р., то така земельна ділянка, згідно з положеннями п. 5 ст. 57 СК (в редакції Закону № 4766-VI від 17.05.2012 р., чинний з 13.06.2012 р. ), є її особистою приватною власністю одержаною громадянином безоплатно із земельного фонду України, а тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про розподіл спільного майна подружжя в цій частині слід відмовити.

Щодо стягннення судових витрат.

Сторонами понесені наступні судові витрати: ОСОБА_4 здійснено витрати на правову допомогу, у розмірі 10 тис.грн. (т.1, а.с. 11, 104), також було сплачено судовий збір згідно оригіналів квитанцій (т.1, а.с. 1, 84, 97) 600+ 243,60 + 487,20 = 1330,80 грн.; витрати на проведення експертизи (т.1, а.с. 222 ) 737,28 грн.); ОСОБА_2 : всього на суму 924,80 грн. (судовий збір згідно оригіналів квитанцій (т. 1, а.с. 25, 56, 114, 151) 341 + 121,80 + 340 + 121.80 = 924,80 грн.)

Судові витрати по справі: судовий збір, витрати за проведення експертизи рухомого майна, за надання юридичної допомоги підлягають розподілу відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.141, 213, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа УДАІ ГУ МВС України в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування автомобіля із чужого незаконного володіння, скасування реєстрації та стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про розподіл майна подружжя, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Toyota Corolla», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_4 в сумі 59 905 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ять гривень).
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу, у розмірі 10 тис.грн.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4 , половину суми витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи, у розмірі 368,64грн.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4 , частину суми сплаченого судового збору, у розмірі 515,40 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про розподіл майна подружжя, задовольнити частково.
Виділити ОСОБА_2 спільно нажите майно, а саме: кухонний комбайн «МULINEKS», 2001 р. в. вартістю 200, 00 грн.; мікрохвильову піч «SATURN» на 23 л., 2001 р. в. вартістю 400,00 грн., праску «ВOSН» вартістю 150,00 грн., всього на суму 750 грн. (сімсот п`ятдесят гривень).
Виділити ОСОБА_4 спільно нажите майно, а саме: пилосос миючий «ТОМАS ТТ», 2009 р. вартістю 2833,10 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості частки спільного сумісного майна подружжя в розмірі 1041,55 грн. (одна тисяча сорок одна гривня 55 коп.).
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 частину суми сплаченого судового збору, у розмірі 35 гривень 83 коп..
В іншій частині зустрічного позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 31 серпня 2020 року.

Суддя: Н.В. Мирончук