Справа № 521/7216/20
27 серпня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого Кочко В.К.,
секретаря Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю
ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.
У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що з 19 травня 2017 року по 12 липня 2019 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Приморського районного суду від 12 липня 2019 року у справі №522/9729/19.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився спільний син - ОСОБА_3 .
03 листопада 2015 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадор» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №1-15-6/21, за яким остання придбала майнові права на квартиру, приблизною площею 41,93 кв.м., в багатоквартирному двосекційному житловому будинку «Двадцять перша Жемчужина» за адресою: АДРЕСА_2 .
22 травня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадор», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №1-15-6/21 від 03 листопада 2015 року, за якою, з моменту підписання даної угоди всі права та обов`язки по договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №1-15-6/21 від 03 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадор» та ОСОБА_4 переходять до ОСОБА_1 .
22 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадор» та ОСОБА_1 був підписаний Акт прийому-передачі квартири №145 (будівельний №1-15-6), загальною площею 43,3 кв.м., згідно з договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №1-15-6/21 від 03 листопада 2015 року.
05 липня 2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Колесніченко Іриною Сергіївною за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м.
ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 22.09.2009, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нестеренко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №206, належала трикімнатна квартира АДРЕСА_4 .
28 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, за яким ОСОБА_1 продав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_4 . Продаж квартири за домовленістю сторін складав суму у розмірі 84 000 гривень.
18 грудня 2016 року ОСОБА_7 (мати ОСОБА_1 ) надала останньому грошові кошти у розмірі 500 000 гривень на придбання квартири у будівельній компанії «Кадор», що підтверджується відповідною розпискою.
Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16, які є обов`язковими для застосування у подібних правовідносинах.
Також згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 07.12.2016 у справі № 6-1568цс16, якщо один з подружжя доведе, що майно набуте ним у шлюбі було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя.
У зв`язку з вищевикладеним, оскільки позивачем надані суду докази на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана ним особисто за власні кошти, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і за позивачем має бути визнано право особистої приватної власності на зазначену квартиру.
На підставі ст.ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 273-275 ЦПК України, суд
Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуто Овідіопольським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Позивач має право оскаржити рішення до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: Кочко В.К.