Справа № 161/7009/19
Провадження № 2/161/1168/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі судового засідання - Шумиводі О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ НАСК «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

В обгрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_2 19.06.2016 близько 13.10 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель Віваро», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гордіюк в напрямку пр. Соборності м. Луцька, під`їжджаючи до регульованого перехрестя проїжджих частин, в порушення вимог п.п. 8.7. (в), (г), (е), 9.2, 9.4, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Богдан А09202», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , що рухався по вул. Гордіюк в напрямку вул. Кравчука м. Луцька, допустивши з ним зіткнення, в результаті якого пасажир автобуса «Богдан» ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2018 року кримінальне провадження №0002706 відносно ОСОБА_2 про вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, на підставі ст.46 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності.

Вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому, як власнику транспортного засобу «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_2 , заподіяно збитки, розмір яких відповідно до висновку № 60 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальних збитків автобуса «Богдан А-9202» р.н.з. НОМЕР_2 , від 20.09.2018 року становить 150206,20 грн.

Крім того, за проведення експертного дослідження ним сплачено суб`єкту оціночної діяльності 2000,00 грн., що підтверджується товарним актом прийому-передачі виконаних робіт та квитанції до прибутково-касового ордера № 60 від 20.09.2018 року.

Згідно полісу № АE/3529701, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта».

Листом від 26.02.2019 року за № 09-02-09/91-04 йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-страхової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

З врахуванням вищенаведеного, просить суд стягнути з відповідача в його користь в якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 152206,20 грн. та понесені судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, вкотре подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Однак доказів на підтвердження участі в іншому судовому засіданні та представництва інтересів потерпілого ОСОБА_5 суду не надав.

Дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 19.06.2016 близько 13.10 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель Віваро», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гордіюк в напрямку пр. Соборності м. Луцька, під`їжджаючи до регульованого перехрестя проїжджих частин, в порушення вимог п.п. 8.7. (в), (г), (е), 9.2, 9.4, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Богдан А09202», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , що рухався по вул. Гордіюк в напрямку вул. Кравчука м. Луцька, допустивши з ним зіткнення, в результаті якого пасажир автобуса «Богдан» ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2018 року кримінальне провадження №0002706 відносно ОСОБА_2 про вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, на підставі ст.46 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України - розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ст. 1166 п. 1 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

П. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Відповідно до висновку № 60 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальних збитків автобуса «Богдан А-9202» р.н.з. НОМЕР_2 , від 20.09.2018 року становить 150206,20 грн. (а.с. 11-19).

Крім того, за проведення експертного дослідження ним сплачено суб`єкту оціночної діяльності 2000,00 грн., що підтверджується товарним актом прийому-передачі виконаних робіт та квитанції до прибутково-касового ордера № 60 від 20.09.2018 року.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу № АЕ/3529701 від 16.07.2015 року в ПАТ НАСК «Оранта».

З метою отримання страхового відшкодування ОСОБА_1 звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» з відповідною заявою.

Листом від 26.02.2019 року за № 09-02-09/91-04 позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-страхової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких інших належних доказів на спростування суми збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП, відповідно до висновку експерта № 60 від 20.09.2018 року стороною відповідача суду надано не було.

Отже, аналізуючи наведене вище суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача слід стягнути суму в розмірі 152206,20 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до статті статі 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача підлягає до стягнення сума 1523,00 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача не надано договору про надання правової допомоги, акту приймання-передачі наданих послуг та розрахунку на підтвердження понесених позивачем витрат за надання правничої допомоги.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні заяви про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі ст.ст. 993, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 12, 13,76, 78, 79, 80, 82, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, с у д, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 152206 (сто п`ятдесят дві тисячі двісті шість) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1523 (одна тисяча п`ятсот двадцять три) грн. понесених витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк