ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/9620/20
Провадження № 22-ц/4820/1313/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/9620/20 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2020 року (суддя Палінчак О.М., повне судове рішення складено 29 травня 2020 року) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) вказувало, що 28.03.2013 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який вподальшому збільшився до 2000 грн. Позивач зазначав, що ним були виконані свої зобов`язання за Договором в повному обсязі, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим виникла станом на 16.03.2020 року заборгованість у розмірі 12211,19 грн. з яких: 3028,80 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 1169,44 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 6955,27 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії, а також 500 грн. штраф (фіксована частина) та 557,68 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 12211,19 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.03.2013 року та судові витрати.

Заочним рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по договору б/н від 28.03.2013 року в сумі 3028,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що відповідач за час розгляду справи в суді заперечень проти позову Банку не подавав, розмір обчисленої позивачем заборгованості не оспорював, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, тарифами Банку не заперечував, навпаки дії відповідача щодо сплати заборгованості за кредитом, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості та Випискою по рахунку є доказом приєднання до наданих Умов і правил надання банківських послуг та прийняття умов, запропонованих банком та виконанням договору. Доказів того, що відповідача було ознайомлено з іншими Тарифами та /або Умовами та правилами ніж ті, що долучені до позовної заяви, відповідачем не надано, а тому апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав не брати до уваги саме ті Тарифи, Умови та правила, що долучені Банком до позовної заяви. Встановивши, що Банк надав ОСОБА_1 кредит, а останній його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Крім того, апелянт зазначає, що Хмельницький міськрайонний суд не врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17. Зважаючи на викладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у позові та в цій частині постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити в повному обсязі.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Як вбачається із апеляційної скарги, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржує заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27.05.2020 року в частині відмови у позові щодо стягнення відсотків, що нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені і штрафу. В решті рішення сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні відсотків, пені і штрафу відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 кредитного договору від 28 березня 2013 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем, відповідно до якої зазначається, що позичальник підписанням цієї Анкети заяви приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, які разом з Пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого відповідач погоджується отримати шляхом роздрукування із сайту http://privatbank.ua. (а.с. 38).

До кредитного договору Банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 39-72).

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що відповідач ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на час підписання анкети-заяви, користувався картковим рахунком, використовуючи кредитні кошти і цим самим прийняв пропозицію Банку та уклав кредитний договір, що узгоджується із ч. 2 ст. 642 ЦПК України. Позивач вказує, що у зв`язку із порушеннями ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, у Банку виникло право вимоги до відповідача про дострокове повернення всієї суми кредиту, що станом на 16.03.2020 року становила 12211,19 грн., з яких: 3028,80 грн. заборгованість за кредитом; 1169,44 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 6955,27 грн. пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 557,68 грн. штраф (процентна складова).

Так, стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 3028,80 грн., Хмельницький міськрайонний суд виходив з доведеності факту отримання позичальником кредитних коштів та неналежного виконання останнім своїх кредитних зобов`язань.

В цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається, оскільки учасниками справи не оскаржується.

Разом з тим, відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам, пені і штрафам суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відсутні правові підстави для їх стягнення із ОСОБА_1 , адже Банком не надано належних та достовірних доказів того, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, на які посилається Банк, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і, що нарахування відсотків відбувалося відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 3% річних.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Як вбачається із позовної заяви Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки, що нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку і Тарифи (а.с. 40-72) розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків що нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені і штрафів та, саме в зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . Банком було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі останнім саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність законних підстав для стягнення із ОСОБА_1 відсотків, пені та штрафів.

А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права в частині відмови у стягненні із відповідача відсотків, пені та штрафів є безпідставними.

Оцінюючи аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права і не враховано положення ст. 625 ЦК України є такими, що не заслуговують на увагу.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що банк просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість по відсотках в розмірі 1169,80 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України, посилаючись на те, що згідно п.2.1.12.7.3. Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.uа, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.12.6.1. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

Разом з тим, відповідно до розрахунку, що наданий позивачем (а.с. 7 - 16) вбачається, що станом на 30.09.2019 року заборгованість ОСОБА_1 по відсотках відсутня, однак за період з 01.10.2019 року по 16.03.2020 року нараховано відсотки в сумі 1169,44 грн. із річною відсотковою ставкою на прострочений кредит в розмірі 84 %, що відповідає п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг (в редакції зі змінами, внесеними 01.04.2019 року), а саме: в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язався сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна».

З урахуванням вказаних вище норм права та обставин справи, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для стягнення із ОСОБА_1 відсотків, що нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, адже відсутні докази про те, що сторонами було обумовлено у письмовому вигляді зазначені умови щодо їх нарахування і сплати.

При цьому, позивач вимог про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України не пред`являв. А суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

А тому посилання в апеляційній скарзі на те, що суд при постановленні оскаржуваного рішення не врахував висновки, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 є такими, що не заслуговують на увагу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню; повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку; правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України

Повне судове рішення складено 01 вересня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай