Провадження № 2-о/643/534/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2020 року м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа РАГС Московського району, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк, Україна.

Вирішуючи питання щодо підсудності заяви Московському районному суду м. Харкова, суд керується таким.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Таким чином, положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України прямо передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. В той же час норми вказаної статті, які визначають підсудність заяв про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, не містять посилання на можливість їх подання до будь-якого суду незалежно від місця проживання заявника.

За таких обставин, аналізуючи положення частини 1 ст. 316, а також положення першого та другого абзаців частини 1 ст. 317 ЦПК в їх сукупності та логічному взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до суду за межами такої території України за місцем проживання заявника.

Аналогічне тлумачення вказаних норм надано в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України».

Так, у вказаному листі судом касаційної інстанції зазначено, що відповідно до абзацу 1 частини першої ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Водночас за змістом абзацу 2 частини першої цієї статті заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території.

При цьому зміст відповідних положень ст. 257-1 ЦПК України в редакції, що діяла станом на час видання вказаного вище інформаційного листа, є ідентичним змісту положень с. 317 чинної редакції ЦПК України, яка визначає підсудність справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті особи, на відміну від заяви про встановлення факту народження особи, може бути подана виключно за місцем проживання заявника за межами тимчасово окупованої території України, а не до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

В заяві про встановлення факту не міститься даних відносно того, що зареєстрованим місцем проживання (перебування) заявника є територія Московського району м. Харкова. Так, в якості місця проживання заявника зазначене м. Донецьк. Інших адрес заявника заява не містить.

З документів, доданих до заяви, суд також позбавлений можливості встановити, що заявник має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) на території Московського району м. Харкова, в тому числі як внутрішньо переміщена особа.

За таких обставин з доводів заяви та доданих до неї документів суд позбавлений можливості визначити підсудність вказаної заяви саме Московському районному суду м. Харкова, оскільки доказів щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) заявника в Московському районі м. Харкова, в тому числі як внутрішньо переміщеної особи, заявником суду не надано

Крім того, дослідивши отримані матеріали, судом встановлені інші недоліки заяви, які унеможливлюють відкриття провадження у справі та обумовлюють необхідність залишення заяви без руху, а саме.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 274 ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Враховуючи тотожність відповідних норм ЦПК України, які регулювали питання щодо форми та змісту заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, станом на час прийняття Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, та регулюють вказані питання станом на даний час, суд вважає за можливе врахувати вказані вище роз`яснення Верховного Суду України під час вирішення питання про можливість відкриття провадження в даній цивільній справі.

Таким чином, виходячи з положень ч. 3 ст. 294 ЦПК України, а також роз`яснень, викладених в Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, заява про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 175, 177 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 294, 318 ЦПК України. Недотримання заявником вказаних вимог унеможливлює відкриття провадження у справі та є підставою для залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, без руху.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Положеннями ч. 5 ст. 95 ЦПК України також передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Заявником до заяви додані копії письмових доказів (документів), перелік яких наведений в заяві. Проте всупереч вказаних положень законодавства в заяві не зазначено про наявність у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Способами усунення заявником недоліків заяви є наступні:

1. Надати суду уточнену заяву, в якій крім вже зазначених відомостей додатково вказати:

- зазначення щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

2. Надати суду докази того, що зареєстроване місце проживання (перебування) заявника, в тому числі як внутрішньо переміщеної особи, знаходиться на території Московського району м. Харкова.

3. Надати суду копію уточненої заяви.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 258-261, 316-317, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа РАГС Московського району, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху, надавши ОСОБА_1 строк для усунення недоліків заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що якщо вона відповідно до цієї ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, та усуне вказаній в цій ухвалі недоліки, заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо вона не усуне недоліки заяви у встановлений строк, заява вважатиметься неподаною та буде повернута. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.А. Крівцов