Провадження № 2/947/820/20
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та імені неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та позбавлення права користування житловим приміщенням,
14 листопада 2019 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким: визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що свратили право користування квартирою АДРЕСА_2 . Позбавити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житловим приміщенням. Зняти ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 .
Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 . Зазначає, що разом з нею на спірній житловій площі зареєстрована колишня невістка ОСОБА_2 та неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які з червня 2018 року не проживають у спірній квартирі та не мають своїх особистих речей.
Позивач вказує на те, що факт перебування відповідачів на реєстраційному обліку за даною адресою перешкоджає їй як власникові у здійсненні права власності у повному обсязі.Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 15.11.2019 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, звернулась з заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та імені неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та представник третьої особи орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів
Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19 грудня 2010 року посвідченим державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контри Пінігіною Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 6-1634.
Згідно довідки ( виписки із домової книги про склад сім`ї та реєстрацію ) № 78 від 04 вересня 2019 року вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані: з 27 травня 2011 року невістка ОСОБА_2 , онука ОСОБА_3 та з 02.02.2013 року онука ОСОБА_4 .
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що її син та відповідач ОСОБА_2 на теперішній припинили шлюбні відносити, та з червня 2018 року відповідач разом з дітьми з`їхали зі спірної квартири та до теперішнього часу не проживають в ній.
Дійсно, судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином позивача ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 .
18 червня 2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
В період даного шлюбу народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 .
Обставини непроживання відповідачів у квартирі позивача з червня 2018 року підтверджуються Актом про непроживання від 04 вересня 2019 року, складеного ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підпис яких засвідчено головою ОСББ «Левітан».
Також суд бере до уваги протокол допиту свідка від 10 червня 2019 року, в якому відповідач ОСОБА_2 зазначає адресу свого місця проживання АДРЕСА_3 .
Крім того, як вбачається з Інформації з Державного реэстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником квартири загальною площею 58,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.65). По вказаній адресі відповідачем була отримана судова кореспонденція, однак, своїм правом на надання відзиву на позов відповідач не скористалась, у судове засідання не з`явилась.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не несе ніяких обов`язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, однак за комунальні послуги (воду, тепло, каналізацію і т.д.) позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідачі створюють перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету.
Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. Стаття 405 ЦК України передбачає право користування житлом членами сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).
З огляду на вказане, суд вважає що вимоги позивача в частині визнання відповідачів таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.
Що стосується вимог в частині позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.).
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені, вона не має змоги користуватися та розпоряджатися належним їй майном за своїм розсудом, а також по теперішній час несе збитки по сплаті житлово-комунальних послуг за відповідачів, які не мешкають тривалий час у даному житлі.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України (у редакції 2003 року), ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України , суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та імені неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .
В решті вимог у задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси
Суддя Куриленко О. М.