Дата документу 02.09.2020 Справа № 336/275/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/275/18Головуючий у 1-й інстанції Наумова О.О.
Пр. № 22-ц/807/1984/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2018 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 11.06.2013 року станом на 23.10.2017 року у розмірі 105990,00 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 9389,09 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 96600,91 грн., від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Наумова О.О. (а.с. 46).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 50) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2018 року (а.с. 54-55) позов Банку цій справі задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором б/н від 11.06.2013 року, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 9389,09 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 96600,91 грн., разом суму заборгованості в розмірі 105990,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 67-89) просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 96600,91 грн. та ухвалити нове рішення, в оскаржуваній частині, яким відмовити Банку у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 96600,91 грн.; стягнути з Банку судові витрати у розмірі 4900,00 грн., які складаються з 2400,00 грн. - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та 2500,00 грн. - витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 92).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 08 травня 2020 року (а.с. 93).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.157).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 103-119).

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційному суду пояснення на вищезазначений відзив Банку у цій справі (а.с. 120).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

Крім того, у період з 17.05.202 року по 03.06.2020 року включно суддя-доповідач перебувала на лікарняному, а у період з 06.07.2020 року по 07.08.2020 року - у відпустці (а.с. 122).

Також, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» в редакції Закону № 540-IX, що набрав законної сили з 02 квітня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст. 2, 5, 19, 76-81, 141, 258-259, 264-265, 274-275, 279, ст.ст. 525-527, 530, 610, 625, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України та виходив із такого.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Ч. 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Ст. 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов`язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За матеріалами справи, 11.06.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 9300,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10-35).

Свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами.

Враховуючи ту обставину, що відповідачка порушила умови договору, та вищезазначені вимоги цивільного законодавства, станом на 23.10.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 105990,00 грн., а саме - заборгованість за кредитом в сумі 9389,09 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 96600,91 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки (а.с.6-8).

Дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі на зазначених представником позивача підставах.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у розмірі 1600,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням в матеріалах справи (а.с.1).

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає не відповідає.

У порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для цієї справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Апеляційним судом встановлено, що 11.06.2013 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Банку з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку. Відповідач засвідчила підписом (копія а.с. 10), що ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді, та висловила згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.11) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12-35).

Згідно із наданим Банком розрахунком (а.с. 6-8), заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 11.06.2013 року станом на 23.10.2017 року становить 105990,00 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 9389,09 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 96600,91 грн., від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється.

Однак, відповідно до ст. 207 ч. 2 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ст. 633 ч.1 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 1048 ч. 1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 1050 ч.1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 11.06.2013 року (а.с.10) процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, , що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами тощо та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ОСОБА_1 з Банком, Банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, які суд першої інстанції мав враховувати, а апеляційний суд враховує у цій справі на виконання вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування Банку, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі, відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, Банком не було надано у матеріали цієї справи суду першої інстанції чи апеляційному суду довідки із підписом відповідача ОСОБА_1 про ознайомлення останньої з Умовами та правилами надання послуг Банком (із зазначенням відсоткової ставки процентів тощо).

При вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи, строк дії картки відповідача до 11/17 (довідка Банку а.с. 106 - додана Банком до його відзиву на апеляційну скаргу відповідача, яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача) не впливає на правильність вирішення цієї справи судом.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд встановив, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З виписки по особовому рахунку відповідача (а.с. 107-117 - додана Банком до його відзиву на апеляційну скаргу відповідача, яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача)) апеляційним судом встановлено, що відповідач користувалась кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснювала платежі на повернення кредитних коштів.

Банк у своєму позові у цій справі (а.с. 4 зворот) просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за тілом кредиту лише на загальну суму 9389,09 грн.

В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справу …в межах заявлених вимог.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку у цій справі підлягала лише фактично отримана сума кредитних коштів 9389,09 грн.

Відповідач ОСОБА_1 у цій частині позов Банку в апеляційному суді не спростовувала.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2018 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення, позов Банку задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку 9389,09 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 10, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача у цій справі при вищевикладених обставинах, з Банку на користь відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 2045,65 грн.

Розрахунок:

-Банк має право на стягнення з відповідача у цій справі судового збору за подачу позову до суду першої інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі 141,74 грн. (розрахунок:судовий збір за подачу позву, сплачений Банком, у розмірі 1600,00 грн. (а.с. 1) * сума задоволених позовних вимог Банку 9389,09 грн./сума заявлених позовних вимог Банку 105990,00 грн.);

-відповідач має право на стягнення з Банку у цій справі судового збору за подачу апеляційної скарги у належному розмірі 2187,39 грн. (оскільки, згідно із ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір», за змістом якої: якщо скаргу подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині позовних вимог (оспорюваних сум); розрахунок: судовий збір за першу інстанцію 1600,00 грн. - судовий збір за вимоги, які відповідач в апеляційному порядку не оскаржує 141,74 грн. = 1458,26 грн. - судовий збір в першій інстанції за суми, які відповідач оскаржує в апеляційному порядку у вигляді відсотків 96600,91 грн., 150% від 1458,26 грн. = 2187,39 грн., проте, відповідачем було сплачено 2400,00 грн. (а.с.75), звідси розмір зайво сплаченого судового збору становить 212,61 грн. (розрахунок: 2400,00 грн. - 2187,39 грн.).

-таким чином, з урахуванням вимог ст. 141 ч. 10 ЦПК України різниця судового збору на користь відповідача з Банку у цій справі складає 2045,65 грн. (розрахунок: 2187,39 грн. - 141,74 грн.).

Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 137, 141 ч.1 ЦПК України з Банку на користь відповідача слід стягнути понесені останньою документально підтверджені (ордер а.с. 76, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю а.с. 66, договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 10.04.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Дев`ятковим А.О. а.с. 84-85, детальний розрахунок вартості правничої допомоги а.с. 86, прибутковий касовий ордер від 21.04.2020 року на суму 2500,00 грн. а.с. 87, квитанція від 21.04.2020 року на суму 2500,00 а.с. 88) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката Дев`яткова А.О. у цій справі в апеляційному суді у розмірі 1800,00 грн. (розрахунок: 2500,00 грн. - 700,00 грн., оскільки мали місце лише ознайомлення адвоката з матеріалами справи 400,00 грн. (а.с. 64) + підготовка та подання апеляційної скарги 1400,00 грн.(а.с. 6790), за виключенням підготовки та участі у судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги 700,00 грн., так як дана справа розглядалась апеляційним судом у спрощеному порядку без проведення судового засідання та без повідомлення учасників цієї справи).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення.

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () 9389,09 грн.

В іншій частині позовних вимог Банку відмовити.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір 2045,65 грн.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1800,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 02.09.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.