ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/726/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лелікова Сергія Олеговича на ухвалу Орджонікідзевского районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі представника - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування акту про реалізацію предмета іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування акту про реалізацію предмета іпотеки.

В обгрунтування позову зазначили, що ОСОБА_2 з 19.11.2018 року є іпотекодержателем першої черги за договором іпотеки № РМ- SME201/199/2007 від 03.10.2007 року укладеного з боржником ОСОБА_3 , предметом іпотеки за яким є нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 в свою чергу є боржником за кредитним договором та договором іпотеки перед ОСОБА_4 , та саме перед нею, шляхом передання права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення основного зобов`язання. Оскілтьки з 19.11.2018 року ТОВ « ОТП Факторинг Україна» не є кредитором боржника ОСОБА_2 , а всі виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 підлягають завершенню.

В порушення прав інтересів ОСОБА_2 державним виконавцем Вознесесівського ВДВС м. Запоріжжя було допущено проведення прилюдних торгів 22.11.2019 року з реалізації предмета іпотеки, приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

02.12.2019 року незважаючи на заяву стягувача про відсутність заборгованості боржника та відступлення права вимоги на користь іншого іпотекодержателя, Вознесенівським ВДВС м. Запоріжжя було видаено акт про реалізацію предмета іпотеки переможцю торгів ОСОБА_5 .

Одночасно з позовом позивачі подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_1 отримувати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів на підставі акту реалізації від 02.12.2019 про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного управління юстиції у Запорізькій області Сулаковим Едуардом Івановичем; зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №2829 від 30.08.2009, вчиненого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Денисом Володимировичем про стягнення заборгованості із ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Заява обґрунтована тим, що впорушення прав та інтересів ОСОБА_2 , державним виконавцем Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя було допущено проведення прилюдних торгів 22.11.2019 року з реалізації предмета іпотеки, приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 5 ст. 47 Закону Укаїни « Про іпотеку», на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.

Таким чином, в разі не накладення арешту на приміщення за час розгляду справи, існує реальний ризик того, що ОСОБА_5 оформить право власності на спірне приміщення та скасує іпотеку на вказане приміщення, що унеможливить реальний захист прав кредитора ОСОБА_4 , як іпотекодержателя вказаного майна.

Ухвалою Орджонікідзевского районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник - адвокат Працевитий Геннадій Олександрович про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 101 - до розгляду справи по суті.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, важаючи її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна вимога заявлена у позові, а саме скасування акту про реалізацію предмета іпотеки, фактично стосується дій державного виконавця з якими, очевидно, не погоджується позивач, що повинно бути втілено в скарзі в порядку, передбаченому Закону України « Про виконавче провадження». Отже, позовна вимога не стосується права власності ОСОБА_1 , тому застосування заходу забезпечення позову як - то арешт є необгрунтованим заходом, який не стосується порядку виконання судового рішення за заявленими позовними вимогами.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник позивачів Працевитий Г.О. зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, заходи забезпечення позову накладенням арешту на спірне приміщення є співмірними із заявленими позовними вимогами. За відсутності арешту на спірне приміщення, відповідачем ОСОБА_1 буде здійснено відчуження цього об`єкту, що унеможливить реальний захист прав кредитора ОСОБА_4 , як іпотекодержателя всказаного майна, а також спричинить позивачу додаткові витрати задля захисту своїх прав у суді шляхом подання додаткового позову до третіх осіб.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розглячду справи має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно із частиною першої статті 150 ЦПК позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини її звернення.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року в своїй ухвалі від 10 грудня 2019 року виходив із того, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову здійснюється з метою забезпечення виконання рішення суду у випаду ухвалення такого судом на користь позивачів.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору у даній справі є визнання незаконним та скасування акта від 02.12.2019 року про реалізацію предмета іпотеки, як такого, що не відповідає вимогам закону. Позов пред`явлено до суду із залученням до участі у справі стягувача, переможця торгів, державного виконавця як відповідачів, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень щодо оскарження дії та рішення державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного управління юстиції у Запорізькій області, пов`язаних з реалізацією арештованого майна боржника.

В обґрунтування обраного виду забезпечення позову заявник посилався на те, що між позивачем і відповідачем виник спір щодо проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки, а саме, приміщення за адресою: АДРЕСА_1, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в подальшому виконання рішення суду, у разі його задоволення. При проведенні прилюдних торгів зазначеного приміщення, права за яким вже не належали стягувачеві ТОВ «ОТП Факторинг», оскільки станом на 25.11.2019 року іпотекодержателем боржника ОСОБА_3 була вже ОСОБА_2 , тому прилюдні торги були проведені без отримання дозволу іпотекодержателя. Відповідно до акту про реалізацію предмета іпотеки переможцем торгів став ОСОБА_5 , тому в разі не накладення арешту на зазначене приміщення на час розгляду справи існує реальний ризик того, що ОСОБА_5 оформить права власності на спірне приміщення та в подальшому відчужить його.

Оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивачів в разі задоволення позову, суд дійшов правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції правомірно врахував, що між сторонами має місце спір з приводу незаконності акта про реалізацію предмета іпотеки як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів тощо, а тому суд правильно виходив із того, що до часу розгляду справи по суті та з метою забезпечення ефективного виконання рішення суду у даній справі, якщо таке буде ухвалене на користь позивачів, наявна необхідність накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке є предметом спору.

Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та про неправомірність і безпідставність накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 втратила право власності на спірне житлове приміщення, а тому право власності ОСОБА_1 не може бути обмеженим, є такими, що не заслуговують на увагу, адже цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питання про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лелікова Сергія Олеговича залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевского районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повна постанова складена 14 лютого 2020 року.

Головуючий судя-доповідачСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.