Справа № 458/1/19 Головуючий у 1 інстанції: Кріль Л.М.
Провадження № 22-ц/811/3019/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 458/1/19 за апеляційною скаргою Турківської міської ради Львівської області на рішення Турківського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Турківської міської ради Львівської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Турківського районного суду Львівської області з позовом до Турківської міської ради Львівської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В мотивах позову зазначає, що користується автомобілем марки «Volkswagen T5», номерний знак НОМЕР_1 , що належить його батьку ОСОБА_2 .

08.09.2018 року приблизно о 21 год. 25 хв. у м.Турка по вул.А.Шептицького, керуючи автомобілем марки «Volkswagen T5», номерний знак НОМЕР_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, наїхавши правим заднім колесом, на його думку, на привідчинений або ненадійно зафіксований каналізаційний люк, внаслідок чого автомобілю було завдано механічні пошкодження та відповідно спричинені збитки, які, з врахуванням заміни деталей та проведення відновлювальних ремонтних робіт, складають 28305,00 гривень.

05.12.2018 року Турківським районним судом Львівської області у адміністративній справі №458/1040/18 винесено постанову, якою провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок наїзду на привідчинений чи неналежним чином зафіксований каналізаційний люк на автодорозі у м.Турка по вул.А.Шептицького Львівської області, який завдав удару по кузову автомобіля, були спричинені механічні пошкодження кузова та деталей автомобіля, у зв`язку з чим СПД ФО ОСОБА_3 проводилися ремонтні роботи для відновлення автомобіля та заміна деталей на загальну суму 28305,00 гривень.

Вважає, що автомобіль марки «Volkswagen T5», номерний знак НОМЕР_1 , яким він управляв, отримав пошкодження в результаті неналежного утримання вулично-дорожньої мережі, балансоутримувачем якої є Турківська міська рада Львівської області, згідно відповіді №1222 від 26.09.2018 року на його заяву, яка зобов`язана відшкодувати йому вартість відновлювального ремонту вказаного пошкодженого автомобіля.

Такими протиправними діями відповідача, йому завдано не тільки матеріальну, але й моральну шкоду. Пошкодження транспортного засобу призвело до душевних страждань та перебування у пригніченому стані, до втрати спокою, самопочуття та погіршення психологічного стану, погіршення відносин з батьками, виникненням недовіри з їх сторони щодо нього. Він змушений витрачати свій час на поновлення його порушених прав, що вимагає від нього додаткових зусиль. У зв`язку з цим оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача в межах розгляду даного спору.

Просить стягнути з Турківської міської ради Львівської області на свою користь 28305,00 грн. витрат, пов`язаних із заміною деталей та відновлювальним ремонтом транспортного засобу, 5000 грн. відшкодування моральної шкоди та 704,80 грн. за сплачений судовий збір при поданні до суду позовної заяви.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з Турківської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 , відшкодування витрат, пов`язаних із заміною деталей та відновлювальним ремонтом транспортного засобу «Volkswagen T5», номерний знак НОМЕР_1 в сумі 28305,00 грн. та моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., а всього разом 31305,00 грн.

Стягнуто з Турківської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 , суму сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення оскаржила представник Турківської міської ради Шубіна І.О. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Необгрунтованість та незаконність вищезгаданого рішення суду полягає в тому, що в ході розгляду даної справи судом не встановлено правомірність керування автомобілем позивачем ОСОБА_1 , а відтак не встановлено чи є останній належним позивачем у справі. Позивач стверджує, що автомобіль належить його батьку ОСОБА_2 , однак жодних доказів на підтвердження даного факту не надано. Звертає увагу, що з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen T5», номерний знак НОМЕР_1 встановлено, що власником даного автомобіля є ОСОБА_4 . Щодо розміру матеріальної шкоди, остання визначена судом виключно виходячи з акту прийому-передачі продукції б/н від 25.09.2018 року від виконавця ФОП ОСОБА_3 . В матеріалах справи відсутній протокол огляду транспортного засобу, відсутні матеріали адміністративної справи, експертне авто товарознавче дослідження не проводилось, відсутність вихідних даних, щодо наявності тих чи інших пошкоджень автомобіля унеможливлює встановлення розміру завданої шкоди. Крім того, позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви доказів про оплату за проведені ремонтні роботи. Стверджує, що докази вини відповідача у заподіянні шкоди відсутні, про що свідчить факт не складення протоколів про адміністративне правопорушення на посадових осіб міської ради працівниками поліції. Вважає, що відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, саме позивач повинен довести факт спричинення йому матеріальної та моральної шкоди відповідачем, чого зроблено не було. Вважає, що в ході розгляду даної справи жодних обставин, які б слугували підставою для задоволення позову не встановлено. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задволенні позовних вимог відмовити.

Позивач відповідно до ст.360 ЦПК України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що саме під час його керування вказаним транспортним засобом сталася ДТП, а тому саме він має законні підстави на звернення до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди. Стверджує, що ним надані докази, які підтверджують завдані матеріальні збитки, а представником відповідача в свою чергу не заявлялось клопотання про призначення судом автотоварознавчої експертизи, а тому доводи апеляційної скарги щодо не доведення розміру шкоди є безпідставними. Звертає увагу, що судом достовірно встановлено та це не заперечується відповідачем, що балансоутримувачем автодороги, де була вчинена вищевказана ДТП є Турківська міська рада Львівської області, яка згідно Пункту 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198, зобов`язана постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, чого зроблено не було. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами ст.5 ЦПК України встановлено , що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено такі обставини.

08.09.2018 року приблизно о 21 год. 25 хв. у м.Турка по вул.А.Шептицького ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen T5», номерний знак НОМЕР_1 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, наїхавши правим заднім колесом на привідчинений або ненадійно зафіксований каналізаційний люк, внаслідок чого автомобілю було завдано механічні пошкодження та відповідно спричинені збитки.

Постановою Турківського районного суду Львівської області від 05.12.2018 року провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Volkswagen T5», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , були спричинені механічні пошкодження кузова та деталей автомобіля, у зв`язку з чим СПД ФО ОСОБА_3 проводилися такі роботи (надані послуги), а саме: замінено: дверку розсувну т5, ролік нижній розсувних дверей, середній ролік розсувних дверей, ручку розсувних дверей внутрішня, замок розсувних дверей, шкло правих розсувних дверей, шкло кузовне заднє праве, датчик зовнішній, проведено поклейку вікон, рихтування передніх правих дверей, покраску передніх дверей, зварювальні роботи порогу правого, покраску правого порогу, д/м дверей, регулювання, рихтування середньої стійки вікна, покраску стійки вікна, поріг правий частина кузовна, загальна вартість яких становить 28305,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі продукції від 25.09.2018 року від виконавця: СПД ФО ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) замовнику: ОСОБА_1 ; рахунком-фактурою №11150 від 25.09.2018 року та видатковою накладною №11150 від 25.09.2018 року.

Балансоутримувачем автодороги у АДРЕСА_2 є відповідач - Турківська міська рада Львівської області, що підтверджується наданою позивачу довідкою №1222 від 26.09.2018 року, виданою виконавчим комітетом Турківської міської ради Львівської області.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції встановив причинно-наслідковий зв`язок між заподіяними позивачу збитками у вигляді спричинених механічних пошкоджень вказаного автомобіля та бездіяльністю відповідача Турківської міської ради Львівської області, яка полягала в неналежному постійному контролі за експлуатаційним станом усіх елементів дорожніх об`єктів, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди .

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 16 Закону України від 30 червня 1993 року № «Про дорожній рух» (далі Закон) водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

У частині першій статті 24 Закону передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», який чинним від 01 січня 1998 року (далі ДСТУ 3587-97).

Ці вимоги ДСТУ 3587-97 є обов`язковими.

Автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.

Люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634. Відхилення висотної позначки кришки люка відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см (пункт 3.1.7 ДСТУ 3587-97).

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року (далі Єдині правила), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (пункт 11 розділу 2 «Обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій» Єдиних правил).

Як вбачається з відповіді наданої позивачу Турківською міською радою №1222 від 26.09.2018 року АДРЕСА_2 .Шептицького перебуває на балансі міської ради (а.с.21).

Відтак, саме відповідач несе відповідальність за завдану в результаті неналежного контролю за експлуатаційним станом усіх елементів дорожніх об`єктів.

З зазначеної вище відповіді встановлено, що балансоутримувач дороги неналежно виконує покладені на нього обов`язки Єдиними правилами, оскільки не забезпечив належного контролю за станом доріг.

Відсутність та обмеження штатних одиниць у міській раді не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоду, яка завдана з вини балансоутримувача дороги.

Доводи апеляційної скарги з приводу права позивача на звернення до суду визнаються судом апеляційної інстанції безпідставними та спростовуються наступним.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право користування (сервітут).

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки позивач керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб (а.с.9,10), він має право на відшкодування завданої шкоди.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що бездіяльність балансоутримувача щодо належного контролю та утримання автомобільної дороги по вул АДРЕСА_3 Шептицького в м.Турка призвела до завдання позивачу майнової та моральної шкоди.

Доказів на спростування того, що шкоди завдано не з вини відповідача матеріали справи не містять, в той час як позивачем доведено, що механічні пошкодження автомобіль отримав при наїзді на ненадійно зафіксований каналізаційний люк, а також підтверджено допустимими доказами витрати, які позивач поніс на відновлення свого порушеного права (а.с.11-13).

Відповідно до статей 11, 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Доводів щодо незаконності рішення в частині стягнення моральної шкоди апеляційна скарга не мітить, а відтак суд апеляційної інстанції не має обов`язку наводити мотиви щодо законності та обгрунтованості рішення в цій частині.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає встановленим обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення, колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Турівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк