Єдиний унікальний номер 243/6058/19
Номер провадження 22-ц/804/150/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Мірути О.А.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Гончарової А.О. в місті Слов`янську Донецької області (повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року), в справі номер 234/6058/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулось АТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.02.2010 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, покладених на нього кредитним договором, станом на 30.04.2019 року утворилась заборгованість у загальній сумі 120956,80 грн, з яких: заборгованість за кредитом 2352,66 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 108168,10 грн, заборгованість за комісією 4200,00 грн, а також заборгованість по судовим штрафам 6236,04 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 12.02.2010 року в розмірі 2352,66 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року в частині спору про стягнення заборгованості по процентам і неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом та неустойки прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд не звернув уваги на те, що в анкеті-заяві б/н від 12.02.2010 року зазначено розмір відсоткової базової ставки 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Крім того, позивачем до позову надана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто відповідачем та в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць.

Вважає безпідставним фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості за процентами та неустойкою, з урахуванням того, що відповідачем не оспорювалась заборгованість та не заявлялись вимоги про визнання вказаного договору недійсним або нікчемним.

За таких обставин суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, встановивши, що відповідач не повернув вказаний кредит, наданий банком.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та неустойки, апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 12.02.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8).

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.04.2019 року заборгованість ОСОБА_1 кредитним договором перед АТ КБ «Приватбанк» становить 120956,80 грн, з яких: заборгованість за кредитом 2352,66 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 108168,10 грн, заборгованість за комісією 4200,00 грн, а також заборгованість по судовим штрафам 6236,04 грн (а.с. 5-7).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 2352,66 грн та безпідставності позовних вимог в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за комісією та штрафам.

Такий висновок суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 12 лютого 2010 року, яка підписана ОСОБА_1 , встановлена базова процента ставка по кредиту 2,5% на місяць, що загалом на рік становить 30% (а.с. 8).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що в заяві позивальника не зазначена процентна ставка по кредиту.

Проте, суд не звернув увагу на зміст анкети-заяви та доданої до неї довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підписав відповідач, відповідно до яких сторони передбачили розмір процентної ставки 30% річних (2,5% на місяць) (а.с. 9).

Тому у суду не було підстав вважати, що в анкеті-заяві не зазначена процентна ставка за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Наведений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня

2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує при ухваленні судового рішення.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач ОСОБА_1 розумів, ознайомився і погодився з Умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірі з подальшим їх підвищенням, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, а також штрафні санкції за невиконання або неналежне виконання умов укладеного кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором у підвищеному розмірі.

За таких обставин, апеляційний вважає, що розмір заборгованості за процентами за період з 01.09.2014 року по 30.04.2019 року має бути 30% річних, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки.

Так, відповідно до наданого банком розрахунку кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01.09.2014 року по 30.04.2019 року становить 1702 днів.

Заборгованість за тілом кредиту станом на 01.09.2014 року (день підвищення відсоткової ставки) становила 2243,70 грн.

Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період становить 3182,31 грн (2243,70 х 30%) : 360) х 1702 дні.

Тобто, за період з 12 лютого 2010 року по 30 квітня 2019 року загальна заборгованість за процентами за користування кредитом становить 3861,01 грн (678,70 грн + 3182,31 грн), де 678,70 грн - сума процентів, нарахованих банком за період з 12.02.2010 року по 31.08.2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки).

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та ухваленню в цій частині нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості за комісією та штрафам є законним і обґрунтованим з наведених вище підстав.

Крім того, згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, тому розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 98,74 грн (розмір заявлених вимог 120956,80 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню 6213,67 грн (5,14 %), сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн (1921,00 х 5,14% : 100%).

Також, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

АТ КБ «Приватбанк» за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у сумі 2881,50 грн, апеляційна скарга задоволена частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 148,11 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати, в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 3861,01 грн (три тисячі вісімсот шістдесят одна грн 01 коп.). та судовий збір в загальному розмірі 246,85 грн.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року в частині спору про стягнення заборгованості по комісії та штрафам залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 13 лютого 2020 року.

Суддя: