Справа № 462/7176/19 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/1184/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

без участі сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 12 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору від 04.11.2010 у розмірі 38405 грн. 42 коп., а саме: 27591 грн. 35 коп. заборгованості по тілу кредиту, 7033 грн. 77 коп. заборгованості за простроченим тілом кредита, 1475 грн. 28 коп. заборгованості за нарахованими відсотками, 500 грн. фіксованої складової штрафу та 1805 грн. 02 коп. процентної складової штрафу. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 04.11.2010 року відповідач отримав кредит в розмірі 20 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, умовами договору була передбачена відповідальність за порушення строків платежів по грошових зобов`язаннях, передбачених кредитним договором у вигляді сплати пені та штрафу в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Відповідач взятих на себе зобов`язань перед банком не виконує, суму кредиту не повертає. В зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості в судовому порядку.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 12 лютого 2020 року позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299) 27 591 грн. 35 коп. (двадцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто одна).

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299) 960 грн. 50 копійок (дев`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят копійок) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог оскаржив позивач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» та вважає його незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що суд безпідставно не стягнув з відповідача повну суму заборгованості за тілом кредиту, а саме: 7033,77 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту. Звертає увагу, що прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Стверджує, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості по тілу кредиту. Також звертає увагу, що між сторонами було погоджено сплата процентів на підставі підписаної відповідачем довідки про умови кредитування, в якій зазначена базова ставка 3% на місяць. Окрім цього, цією з довідкою погоджено розмір та порядок нарахування штрафів. Скаржник просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 12 лютого 2020 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості із простроченого тіла кредиту, відсотків, штрафів та задовольнити вимоги банку у цій частині. Просить стягнути з відповідача судові витрати.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27.08.2020 року, є дата складення повного судового рішення 31 серпня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суду в оскаржуваній частині про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотків та штрафів, суд виходив з тих обставин, що такі вимоги не підлягають до задоволення, оскільки такі не були передбачені кредитним договором та їх наявність не доведено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині відмови в позові щодо сгянення заборгованості за простроченим тілом кредита в розмірі 7033,77 грн., та погоджується висновками суду щодо недоведеності позовних вимог в решті позовних вимог з наступних обставин.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 і 2 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанку»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, що 04 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з якою відповідач виявив бажання отримати кредит, зазначив свій соціальний статус та особисті дані.

На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг /а.с.9-29/, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» /а.с.11-11 зворот/, розрахунок заборгованості за договором від 04.11.2010 року станом на 18.08.2019 року /а.с.9-10/, копію заяви позичальника від 04.11.2010 року та копію паспорту відповідача ОСОБА_1 /а.с.30/.

Відповідно до пункту 2.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанку», пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно з пунктом 2.1.1.2. вказаних Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту за користування кредитними коштами. Із доданого розрахунку /а.с.9-10/ вбачається, що 27591 грн. 35 коп. заборгованості по тілу кредиту, 7033 грн. 77 коп. заборгованості за простроченим тілом кредита, 1475 грн. 28 коп. заборгованості за нарахованими відсотками, 500 грн. фіксованої складової штрафу та 1805 грн. 02 коп. процентної складової штрафу.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами.

При цьому, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно із ч. 1 статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, не подав, як і жодних доказів на спростування того, що кредитних коштів він не отримував.

Суд першої інстанції прийшов до переконань про необіхдність задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 27591 грн. 35 коп. тіла кредиту, оскільки таке знаходить своє підтвердження.

Рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині не перевіряється.

Судом встановлено, позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки, відтак згідно долученого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 04.11.2010 року станом на 18.08.2019 року відповідач ОСОБА_1 заборгував банку 38405,42 грн., з яких: 27591,35 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7033,77 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 1475,28 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1805,02 грн. штраф (процентна складова)

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, банк просить стягнути заборгованість, яка складається заборгованості за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками та штраф.

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 04.11.2010 року неустойка (пеня та штрафи) за порушення виконання зобов`язання та відсотки не зазначені.

У Постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Як вже зазначалось, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тобто, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також неустойки за порушення боржником зобов`язання.

Долучена в суді апеляційної інстанції довідка про умови кредитування з користування платіжної картки «Кредитка Універсальна) 30 днів пільгового періоду в якій визначено базову відсоткову ставку, комісії, штрафи не була предметом розгляду в суді першої інстанції, в зв`язку з чим на стації апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції до уваги не береться. Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу, що згадана довідка стосується договору SAMDN4898, в той час як предметом розгляду справи є стягнення заборгованості за безномерним кредитним договором від 04.11.2010.

Таким чином, вимоги та доводи позивача АТ КБ «ПриватБанку» щодо необхідності та підставності стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками та штрафів не знайшли свого підтвердження, що свідчить про обґрунтованість висновків суду в цій частині та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу з відповідача.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Цим самим касаційний суд прийшов висновку про укладеність кредитного договору в силу вимог закону, та, як наслідок, врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно не стягнув заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 7033,77 грн.

Зокрема, згідно розрахунок заборгованості розмір фактично отриманих коштів, які не були повернуті позивачу відповідачем, станом на дату звернення до суду з позовною заявою становить 34625,12 грн., з яких 27591,35 грн. заборгованість за тілом кредиту та 7033,77 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, і такі кошти є такими, що були надані позивачем у розпорядження відповідача та ним використані без їх повного повернення.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, підлягають до задоволення, оскільки отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів за договором підтверджується наявними у матеріалах доказами.

Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних відносин, що виникли між сторонами, однак дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанку» заборгованості за простроченим тілом кредиту, з одночасним ухваленням нового рішення про задоволення такої вимоги та залишення в силі оскаржуваного рішення в іншій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376 380, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 12 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанку» заборгованості в сумі 7033,77 грн. за простроченим тілом кредиту скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 04.11.2010 року в сумі 7033 грн. 77 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) судовий збір в розмірі 947 грн. 31 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк