ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 643/6715/19

Провадження № 22ц/818/560/20

Категорія: встановлення факту, що має юридичне значення

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2019 року у складі судді Крівцова Д.А.,

у цивільній справі № 643/6715/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глушко Олена Володимирівна, Харківська міська рада

про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

встановив:

02.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12 квітня 2012 року по день смерті у квартирі АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її колишній чоловік - ОСОБА_2 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . За заявою заявника у встановлений строк було відкрито спадкову справу. Заявник є єдиною спадкоємицею ОСОБА_2 , оскільки рідна сестра померлого ОСОБА_3 своєю заявою повідомила нотаріуса, що спадщину вона не прийняла в установлений законом строк, з питань надання додаткового строку до суду звертатись не буде. З 12.04.2012 року заявник з померлим ОСОБА_2 проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . 07.03.2014 року вони зареєстрували шлюб в Московському ВДРАЦС ХМУЮ. Проте через непорозуміння 06.01.2018 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вони проживали разом, оскільки ні заявник, ні покійний чоловік іншого житла не мають. Між ними знову виникли стосунки чоловіка та жінки. Будь-якої потреби в оформленні шлюбу вони не вбачали. ОСОБА_2 помер від нещасного випадку на виробництві, організацією поховань займалась заявник. У зв`язку з тим, що не підтверджується факт проживання спадкоємця з померлим не менш як 5 років, видати свідоцтво про право на спадщину неможливо. Враховуючи наведене, питання встановлення факту постійного проживання з померлим не менш як 5 років повинно бути вирішено в судовому порядку.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Суд вирішив встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12.04.2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

ХМРв апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заяву про встановлення факту - залишити без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ХМР зазначає, суд в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 проживав разом із ОСОБА_1 однією сім`єю до моменту відкриття спадщини, оскільки заявницею не надано доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Вважає, що суд першої інстанції вирішив справу в порядку окремого провадження в порушення норм ЦПК України.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що вона просила суд встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України з яким ст. 1264 ЦПК України пов`язує виникнення у особи права на спадкування у четверту чергу. Та вказані обставини справи були підтверджені письмовими доказами та допитаними у судовому засіданні свідками.

Крім того, вказаний факт підтвердила і сестра померлого ОСОБА_3 , яка згідно ст. 1262 ЦПК України є спадкоємицею другою черги, однак з заявою про прийняття спадщини звертатись не буде, оскільки вважає єдиною спадкоємицею після смерті брата - ОСОБА_1 .

ПН ХМНО Глушко О.В. подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначала, що ОСОБА_1 своєчасно прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , сестра спадкодавця відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_1 , інших спадкоємців не має.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в тому числі і представник ХМР в судове засідання за викликом суду не з`явилися, про причину неявки не повідомили.

Зважуючи на викладене, а також на положення ст.ст.371, 372 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за їх відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах заявлених вимог і та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав, що факт про встановлення якого просить заявник має юридичне значення, оскільки дає останньому право на спадкування після смерті ОСОБА_2 .

З таким рішенням апеляційний суд погоджується зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1-2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Відповідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до положень пункту п`ятого частини 2 статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями.

Судом на підставі наданих заявником доказів встановлено, такі фактичні обставини: 07.03.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 215, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_7 (а.с. 4).

06.01.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис за № 02, серії НОМЕР_2 , виданим 06.01.2018 року Московським районним у місті Харкові ВДРАЦС ГТУЮ в Харківській області (а.с. 5).

Як вбачається з Свідоцтва про право власності р.№ 5-15-302310 від 27.02.2015 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , вона з 07.05.2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13-14).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 25.02.2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_1 ОСОБА_2 знятий з реєстрації за вищевказаною адресою 28.08.2018 року на підставі свідоцтва про смерть (а.с. 9-10).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 3).

Як вбачається з довідки про причину смерті від 14.08.2018 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 43 років, причина смерті - опіки тіла полум`ям (а.с. 12).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 25.04.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Глушко О.В., ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її брат ОСОБА_2 , останнім місцем проживання якого було: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 спадщину в установлений строк не прийняла, на неї не претендує, в суд з питання надання додаткового строку для прийняття спадщини звертатися не буде. Не заперечує, щоб спадкоємцем була ОСОБА_1 , яка проживала за вищевказаною адресою разом зі спадкодавцем однією родиною не менш як 5 років до часу відкриття спадщини (а.с. 8).

Як вбачається із свідоцтв про народження ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , їх батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 54, 55). Згідно повторного свідоцтва про шлюб, ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 53). Враховуючи наведене, суд вважає встановленим, що свідок ОСОБА_3 є сестрою померлого ОСОБА_2 .

Як вбачається з листа приватного нотаріуса ХМНО Глушко О.В. від 24.05.2016 року № 44/01-16, адресованого головуючому судді, в провадженні вказаного нотаріуса знаходиться спадкова справа до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрита по заяві ОСОБА_1 . Після спливу шестимісячного терміну зверталась із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою померлого, але нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Після чого ОСОБА_3 звернулась з заявою, в якій повідомила, що спадщину в установлений чинним законодавством строк вона не прийняла, на неї не претендує, в суд з питання надання додаткового строку для прийняття спадщини звертатися не буде. Свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріусом не видавалось (а.с. 21).

У даній справі відсутні ознаки наявності спору про право.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що справа за заявою ОСОБА_1 повинна розглядатись в позовному провадженню, оскільки як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею до майна померлого колишнього її чоловіка - ОСОБА_2 , оскільки його сестра ОСОБА_3 повідомила нотаріуса про те, що вона на спадщину не претендує, в установлений законодавством строк спадщину не прийняла.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником надані докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в одній квартирі, а саме те, що відбулась спільна приватизацією квартири, показаннями свідків, а також показаннями свідка ОСОБА_3 , яка є сестрою померлого, яка згідно ст. 1262 ЦК України є спадкоємицею другої черги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин, хоча зі свого боку скаржник не надав жодного доказу, який би спростовував доводи заявника та висновки суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують даного рішення тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п1 ч.1 ст. 374, ст. ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2019 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2020 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина