Ухвала

13 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 640/19874/17

провадження № 61-1141ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Молодіжний житловий комплекс «Інтернаціоналіст» на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Молодіжний житловий комплекс «Інтернаціоналіст» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Молодіжний житловий комплекс «Інтернаціоналіст» (далі - ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило розірвати договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі-павільйону очікування транспорту з торгівельними приміщеннями та визнати за ним право власності на вказану нежитлову будівлю.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 27 квітня 2017 року уклав з відповідачем договір купівлі-продажу нежитлової будівлі-павільйону очікування транспорту з торгівельними приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1. вказаного договору відповідач зобов`язався перерахувати йому 50 000 грн за придбану нежитлову будівлю до 10 травня 2017 року, однак на час звернення до суду з позовом обумовлену суму за договором не сплатив.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив розірвати договір купівлі-продажу у зв`язку з істотним порушенням його умов та визнати за ним право власності на нежитлову будівлю.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року позов задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі-павільйону очікування транспорту з торгівельними приміщення, загальною площею 97,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 27 квітня 2017 року між ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2390.

Визнано за ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст» право власності на нежитлову будівлю-павільйон очікування транспорту з торгівельними приміщеннями, загальною площею 97,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року скасовано, ухваленонове рішення у справі, яким у задоволенні позову відмовлено.

09 січня 2020 року (згідно з відміткою на поштовому конверті) ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст» звернулось через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме заявнику необхідно було надати докази на підтвердження того, що на момент отримання повідомлення суду апеляційної інстанції про розгляд справи ОСОБА_2 був звільнений з посади керівника ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст» та не мав повноважень здійснювати будь-які процесуальні дії від імені товариства.

У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме - клопотання від 06 лютого 2020 року разом із додатками.

У клопотанні представник заявника просить суд касаційної інстанції поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що строк пропущено з поважних причин. Вказує, що повідомлення апеляційного суду про розгляд справи було вручено ОСОБА_2 , який на час її розгляду був звільнений з посади керівника товариства. Зазначає, що з березня 2019 року власниками товариства стали інші особи, які дізналися про існування оскарженої постанови після отримання 15 грудня 2019 року копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

На підтвердження вказаного заявником надано копію статуту ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст» та протокол засідання Наглядової ради «МЖК «Інтернаціоналіст» № 2 від 08 листопада 2018 року, з якого вбачається, що 08 листопада 2018 року ОСОБА_2 відсторонено від виконання обов`язків директора товариства, встановлено строк проведення відносно нього службового розслідування - один місяць та призначено ОСОБА_3 виконуючою обов`язків керівника товариства на час його проведення.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, підтверджені доказами та свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПрАТ «МЖК «Інтернаціоналіст», яка подана 09 січня 2020 року на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року, здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2020 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 051 000 грн (2 102 * 500).

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову у даній справі є розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі-павільйону очікування транспорту з торгівельними приміщеннями вартістю 50 000 грн та визнання права власності на вказану нежитлову будівлю.

Верховний Суд урахував ціну та предмет позову, складність справи та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, тому вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та

застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання Приватного акціонерного товариства «Молодіжний житловий комплекс «Інтернаціоналіст» про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року задовольнити.

Поновити Приватному акціонерному товариству «Молодіжний житловий комплекс «Інтернаціоналіст» строк на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Молодіжний житловий комплекс «Інтернаціоналіст» на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Молодіжний житловий комплекс «Інтернаціоналіст» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко