ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7319/20 Справа № 216/4741/19 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 216/4741/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацию заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт б/н від 01.12.2016 року, відповідач отримала кредит у розмірі 6813,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць, тобто 24% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 09.07.2012 року. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Банк виконав свої зобов`язання перед відповідачем, надавши останній можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту.

У порушення ст.ст.526,527,530 ЦК України та умов Генеральної угоди, відповідач зобов`язання за вказаною Генеральною угодою належним чином не виконала, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими витратами відповідно до Умов Договору не вносила.

Станом на 15 липня 2019 року заборгованість відповідача за угодою склала 10927,19 грн., яка складається з 5309,99 грн. - заборгованість за кредитом, 1778,50 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 2973,46 грн. заборгованості за пенею та комісією та 865,24 грн. - штрафу відповідно до п.2.2. Генеральної угоди, яку позивач просив стягнути з відповідача та вирішити питання про розподіл судових витрат по справі.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.12.2016 року у розмірі 5309,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 933,50 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією та штрафів, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом всіх обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні процентів, які були передбачені п.2.1 Генеральної угоди б/н від 01.12.2016 року, пені та комісії, та штрафів, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Зауважує на тому, що судом не враховано, що відповідачем положення договору не оспорені, відтак безпідставним є застосування судом висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року. Вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів, чим допустив грубе порушення норм цивільного права та умов кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та штрафу, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, з ухваленням в цій частині нового рішення по справі, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, пені, комісії, та штрафів, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів того, що між сторонами по було погоджено розмір процентів за користування кредитними коштами.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до укладеної між позивачем та відповідачем Генеральної угоди про реструктуризацию заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт б/н від 01.12.2016 року, відповідач отримала кредит у розмірі 6813,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць, тобто 24% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом строком з 01.12.2016 року по 31.12.2019 року з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 09.07.2012 року.

Спір виник з приводу заборгованості за кредитом, наданим позичальнику ОСОБА_1 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів у розмірі 2 % на місяць, тобто 24% на рік, за користування кредитом, пені, комісії, та штрафів з кінцевим терміном повернення 31.12.2019 року.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 01.12.2016 року було підписано Генеральну угоду б/н про реструктуризацию заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої вона отримала кредит в розмірі 6813,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом 2 % на місяць, тобто 24% на рік, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 09.07.2012 року.

Відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, згідно із ст.ст.212,611,651 ЦК України, у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, за зобов`язаннями, строк по яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 865,24 грн.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не виконала належним чином свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів, вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов`язання та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитом та штраф, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , підписавши 01.12.2016 року Генеральну угоду б/н про реструктуризацию заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, якою погоджено порядок та розмір нарахування процентів за порушення виконання зобов`язань та штрафу, погодилась із встановленим Банком розміром нарахування процентів за порушення виконання зобов`язань, штрафом та встановленим періодом, за який мають нараховуватись проценти.

Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, відповідно до наданого позивачем та перевіреного колегією суддів розрахунком, з яким колегія суддів погоджується та вважає його правильним, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 2 % на місяць, тобто 24 % на рік, за період з 01.12.2016 року по 15.07.2019 року становить 1778,50 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача разом із штрафом в розмірі 865,24 грн., розмір якого погоджений сторонами в п.2.2 Генеральної угоди.

При цьому, як вбачається зі змісту Генеральної угоди від 01.12.2016 року, а саме п. 2.8. вказаної угоди, розмір пені та порядок її сплати не визначено.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 01.12.2016 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Генеральну угоду від 01.12.2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати пені у зазначеному в цих документах розмірах.

Крім того, роздруківка із сайту Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року, провадження № 6-16цс15.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно вони не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.12.2016 року шляхом підписання Генеральної угоди, що узгоджується із висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі №332/1810/16-ц, провадження №61-19765 св18.

За таких обставин слід прийти до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача пені та комісії, проте неповно з`ясувавши обставини, безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача суми процентів за користування наданим кредитом, розмір яких був визначений сторонами у підписаній ними Генеральній угоді від 01.12.2016 року та штрафу, який визначений сторонами у п 2.2 підписаної сторонами Генеральній угоді.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом та штрафу, відповідно до п 2.2 Генеральної угоди, з ухваленням в цій частині нового рішення у справі про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за користування кредитом б/н від 01.12.2016 року, яка станом на 15.07.2019 року, становить 1778 грн. 50 грн. та штрафу, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, в розмірі 865 грн. 24 коп.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, колегія суддів виходить із такого розрахунку.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 464,89 грн. (2643,74 грн. (задоволена частинна вимог) х 100 : 10927,19 грн. (ціна позову) = 24,19 %.

Позивач поніс наступні витрати: 1921 грн. судового збору за подання позову х 24,19 % = 464,89 грн.

Крім того, оскільки апеляційна скарга позивача задоволена частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 697,33 грн. (464,89 грн. х 150% = 464,33 грн.) за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом б/н від 01 грудня 2016 року, станом на 15 липня 2019 року, в сумі 1778 (одна тисяча сімсот сімдесят вісім) грн. 50 коп. та штраф, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, в розмірі 865 (вісімсот шістдесят п`ять) грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 464 (чотириста шістдесят чотири) грн. 89 копійок за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 697 (шістсот дев`яноста сім) грн. 33 копійки за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: