Справа 729/180/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 серпня 2020 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Ярошенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивачка в позовній заяві до суду просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11.10.2019 р. та посвідченого Устиновою І.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за №2004. Після купівлі будинку позивачка дізналася, що у вищезазначеному будинку зареєстрована ОСОБА_2 , яка не є членом її сім`ї, з нею вона не знайома. ОСОБА_1 стало відомо з пояснень продавця будинку, який є колишнім чоловіком відповідачки, що ОСОБА_2 не проживає в будинку з 2011 року, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку. Добровільно відповідачка знятися з реєстрації в її будинку не бажає, на контакт зі позивачкою не йде, місце її фактичного проживання не відоме. Реєстрація ОСОБА_2 в будинку не дозволяє позивачці користуватися та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд та значно обмежує її законні права (наприклад, оформити субсидію).

Позивачка в заяві до суду просила розглянути цивільну справу без її участі та за наявними в матеріалах справи письмовими доказами без виклику свідків. У разі неявки відповідача просила ухвалити заочне рішення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася відповідно до ч.7ст.128 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання, судова повістка повернулася до суду не врученою, з відміткою про не проживання адресата. Згідно п.3 ч.8ст.128 ЦПК України, судова повістка відповідачу вважається врученою. Дій, визначенихст. 178 ЦПК Українивідповідачем не вчинено.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11.10.2019 та посвідченого Устиновою І.Є. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за № 2004 (а.с.7).

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2019 року за індексними номерами 184584547 та 184583739 підтверджується реєстрація права власності вищезазначеного будинку за ОСОБА_1 (а.с.8-9).

Як видно з довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Бобровицької міської ради №401 від 19.02.2020 року, в житловому будинку окрім позивачки в справі також зареєстровані ОСОБА_2 (а.с.10).

Актоми про обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 від 20 жовтня 2019 року; 10 січня 2020 року; 13 лютого 2020 року депутатом Бобровицької ОТГ ОСОБА_3 в присутності свідків-сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проведено обстеження умов проживання позивачки. У результаті обстеження встановлено, що у вищезазначеному будинку ОСОБА_2 , зареєстрована, але не проживає з 2011 року і по даний час (а.с.11-13).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності та право приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України позивачу, як власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги позивачки є законним, обгрунтованими і таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки беззаперечними доказами був встановлений факт не проживання відповідачки за адресою АДРЕСА_1 з 2011 року без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов`язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку.

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Бобровицький районний суд Чернігівської області.

Суддя В.І. Бойко