№ 336/2124/20
провадження № 2/336/1815/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 27.04.2020 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 20.06.2017 р. вона уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу садового будинку під літерою «А», загальною площею 21,1 м.кв., який розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 , загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер :07:047:0116 за адресою: АДРЕСА_1 дорозі обслуговуючий садово-городній кооператив «Молочник». Право власності на земельну ділянку та будинок під літ. «А» на вказаній ділянці оформлений на ОСОБА_3 . Договір купівлі-продажу був укладений між нею та ОСОБА_3 у простій письмовій формі у вигляді розписки. За цим договором вона придбала у відповідача дачний будинок та земельну ділянку, які розташовані за вказаною адресою, за 50 000 грн. Одночасно з погодженням цього договору вона передала відповідачу грошові кошти, а останній передав їй ключі від будинку.

На час оформлення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 хворів, у зв`язку з чим відмовився від нотаріального посвідчення вказаного договору, пообіцявши укласти такий договір, коли покращиться стан здоров`я. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Таким чином, сторони не встигли належним чином укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку.

Вона та ОСОБА_3 домовилися щодо всіх істотних умов договору і фактично здійснили його повне виконання. ОСОБА_3 передав їй у володіння садовий будинок та земельну ділянку, всі правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а вона, в свою чергу, розрахувалась за придбане майно. Але через смерть продавця, договір не був належним чином оформлений.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, і спірні садовий будинок та земельна ділянка.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його донька - ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті батька.

За позовом ОСОБА_1 , посилаючись на ст.ст.657, 220, 328, 392 ЦК України, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу садового будинку під літ. «А», загальною площею 21,1 кв.м., який розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 , загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер :07:047:0116 за адресою: АДРЕСА_1 дорозі обслуговуючий садово городній кооператив «Молочник», укладений між нею та ОСОБА_4 ; визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно.

Ухвалою від 22.05.2020 р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.07.2020 р.

27.07.2020 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 21.08.2020 р.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає.

Розгляд справи за відсутності учасника узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, приймаючи до уваги позицію відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК україни кожна сооба має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч.1 ст.42 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач звернулась з позовом до ОСОБА_2 , як до спадкоємця ОСОБА_3 . В процесі розгляду справи зазначала, що відповідач є єдиним спадкоємцем померлого.

В листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам роз`яснено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати, зокрема, коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.175 ЦПК україни позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові.

Ст.51 ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача чи притягнення співвідповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни чи притягнення.

На виконання вимог ст.12 ЦПК України суд з`ясовував позицію позивача щодо кола відповідачів, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , як і щодо кола спадкоємців.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним чи залучати співвідповідача з власної ініціативи, а відтак позивачем не доведено її твердження, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем продавця, а відтак і єдиним та належним відповідачем.

Окрім того, як встановлено з наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що садовий будинок під літерою «А», загальною площею 21,1 м.кв., який розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 , загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер :07:047:0116 за адресою: АДРЕСА_1 дорозі обслуговуючий садово-городній кооператив «Молочник» та згадана земельна ділянка належать ОСОБА_3 , про що надано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12, 13).

Згідно тексту розписки від 20.06.2017 р. (а.с.14), ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 , земельну ділянку по Наталіївській дорозі, обслуговуючий садово-городній кооператив «Молочник» земельна ділянка № НОМЕР_1 , разом з дачною ділянкою (літньою) за адресою: АДРЕСА_2 за 50 000 грн. Грошові кошти отримав у повному обсязі, будинок та земельну ділянку передав ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с.15).

Договір купівлі-продажу садового будинку літ. А за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка за вказаною адресою, який укладений від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 20.06.2017 р., не був нотаріально посвідчений.

Ст.15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації.

Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін.

Договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна та земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, а визнання позову ОСОБА_2 не може бути прийнято до уваги, враховуючи встановлені судом обставини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Дмитрюк