Постанова

Іменем України

27 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 592/6348/13-ц

провадження № 61-20796св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Вакули Вадима Миколайовича на постанову Сумського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Орлова І. В., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Вакули В. М. на постанову Сумського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділ в натурі частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності.

На обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 травня 2004 року вони є власниками 21/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 38/100 частка будинку належить відповідачу ОСОБА_3 , а 41/100 частка належить відповідачу ОСОБА_4 .

В установленому законом порядку позивачі прибудували до будинку прибудову «а3». Все домоволодіння фактично поділене на дві ізольовані частини, які мають окремі входи. Земельна ділянка площею 823 кв.м. на час придбання позивачами частини будинку не була приватизована. Порядок користування зазначеною ділянкою між сторонами врегульовано рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 16 квітня 2013 року за яким у користування позивачам виділено 423,5 кв.м землі, а відповідачі користуються земельною ділянкою, площею 399,5 кв.м. Зазначений порядок користування житловим будинком, прибудинковими спорудами та земельною ділянкою влаштовує як позивачів, так і відповідачів. Пропозицію припинити право спільної часткової власності на будинок відповідачі залишили без відповіді, що змусило позивачів звернутися до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на приписи статті 364 ЦК України, позивачі просили суд виділити їм в натурі частину житлового будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення будинку: кухня «1-1», площею 30,6 кв. м, туалет «1-2», площею 1,7 кв. м, житлова кімната «1-3», площею 13,3 кв. м, житлова кімната «1-4», площею 9,0 кв. м, житлова кімната «1-5», площею 19, 1 кв. м, коридор «1-6», площею 2,7 кв. м, ванна «1-7», площею 4,3 кв. м, коридор «1-8», площею 5,4 кв. м, топочна «1-9», площею 6,0 кв.м, з прибудованих споруд - вбиральня «Д» та визнавши право власності на окремий об`єкт нерухомого майна в рівних частиках, а саме - по 50/100 за кожним з позивачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2013 року позов задоволено.

Виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в натурі частину житлового будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме такі приміщення будинку та прибудов до будинку: кухня «1-1», площею 30,6 кв.м, туалет «1-2» площею 1,7 кв.м, житлова кімнта «1-3», площею 13,3 кв.м, житлова кімната «1-4», площею 9,0 кв.м, житлова кімната «1-5», площею 19,1 кв.м, коридор «1-6», площею 2,7 кв.м, ванна «1-7», площею 4,3 кв.м, коридор «1-8», площею 5,4 кв.м, топочна «1-9», площею 6,0 кв.м, з прибудованих споруд - вбиральня «Д», визнавши право власності на окремий об`єкт нерухомого майна, в рівних частках, а саме по Ѕ за кожним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у власність позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділені ті приміщення та господарські споруди, якими вони фактично користуються згідно з порядком, що встановлений між співвласниками будинку. Суд погодився з висновком будівельно-технічного дослідження, визнав за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності на виділені приміщення та будівлі як на окремий об`єкт нерухомого майна та констатував, що такий виділ не буде порушувати права та охоронювані інтереси відповідачів, а навпаки буде сприяти подальшому впорядкуванню майнових відносин між співвласниками.

Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 червня 2019 року заяву ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2013 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що справу було розглянуто судом за відсутності відповідачів, які належним чином про дату, час та місце судового засідання не повідомлялися, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. При цьому суд зазначив, що питання користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, на час ухвалення оскаржуваного рішення сторони не вирішили. За таких обставин виділ частки з будинку в окремий об`єкт нерухомого майна порушує права та охоронювані інтереси відповідачів, як інших співвласників будинку та користувачів земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Вакули В. М. на постанову Сумського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції судове рішення ухвалено без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

У грудні 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла заява представника ОСОБА_5 - адвоката Бровка Р. М. про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 592/6348/13-ц.

Доводи інших учасників справи

22 січня 2020 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Вакули В. М., в якому відповідач просить суд рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатом Вакулою В. М. касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

10 січня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2020 року прийнято заяву представника ОСОБА_5 - адвоката Бровка Р. М. про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 592/6348/13-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 травня 2004 року позивачі є власниками 21/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 38/100 частка будинку належить відповідачу ОСОБА_3 , а 41/100 частка належить відповідачу ОСОБА_4 .

Згідно з даними технічного паспорту та плану присадибної ділянки станом на 06 вересня 2007 року, за адресою: АДРЕСА_1 (квартал 780) на земельній ділянці загальною площею 823 кв.м розташовані: житловий будинок «А-1», «М», «Д» - вбиральні, «Л» - кухня, № 1-6 - огорожі. Сертифікатом відповідності від 26 березня 2010 року Інспекції архітектурно-будівельного контролю у Сумський області засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта житлового будинку (загальна площа - 244.5 кв.м, загальна площа квартир - 236,1 кв.м, житлова площа - 1345,2 кв.м), реконструкція АДРЕСА_1 , виданим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 10 березня 2010 року.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду від 16 квітня 2013 року визначався порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласникам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 423,5 кв.м, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - 399,5 кв.м. Для здійснення такого розділу встановлено сервітут площею 14.3.кв.м, як показано у додатку № 1 висновку експертизи.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду від 16 квітня 2013 року скасовано постановою Сумського апеляційного суду Луганської області від 21 травня 2019 року.

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження від 04 червня 2013 року № 669 запропоновано один варіант поділу житлового будинку та надвірних будівель і споруд в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження позивачам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділяються в натурі такі приміщенні та будівлі: кухня «1-1», площею 30,6 кв.м, туалет «1-2», площею 1,7 кв.м, житлова кімната «1-3», площею 13,3 кв.м, житлова кімната 1-4, площею 9,0 кв.м, житлова кімната «1-5», площею 19,1 кв.м, коридор «1-6», площею 2,7 кв.м, ванна «1-7», площею 4,3 кв.м, коридор «1-8», площею 5,4 кв.м, топочна «1-9», площею 6,0 кв.м, з надвірних будівель - вбиральня «Д».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

При виділі у власність позивачам частини спірного домоволодіння, суд повинен зазначити в рішенні яка частка виділяється відповідачам, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомості майна, який залишається у спільній частковій власності відповідачів.

При цьому, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати, зокрема: чи дійсно є можливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством тощо.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, не врахував, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4цс14).

При цьому, посилання апеляційного суду як на підставу відмови у позові на факт невирішення сторонами у справі питання користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний житловий будинок, є необґрунтованим, оскільки таке питання може бути розв`язане співвласниками вказаного нерухомого майна у відповідності до приписів частини другої статті 120 Земельного кодексу України.

Крім того, заочним рішенням Ковпаківського районного суду від 16 квітня 2013 року було визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласникам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 423,5 кв.м, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - 399,5 кв.м. Для здійснення такого розділу встановлено сервітут площею 14.3.кв.м, як показано у додатку № 1 висновку експертизи. Вказане рішення суду на час ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі набрало законної сили та було чинним.

Вказане свідчить про те, що апеляційним судом при апеляційному перегляді справи не встановлені фактичні обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Враховуючи, що апеляційним судом не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду суду належить врахувати вищенаведене, дослідити та належним чином оцінити зібрані у справі докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, а тому, з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Вакули Вадима Миколайовича, до якої приєдналася ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Постанову Сумського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун