ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7728/20 Справа № 212/1810/20 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/1810/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від від імені та в інтересах якої діє адвокат Карнаух Тетяна Вікторівна, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від01 червня 2020 року, яке ухвалене суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 червня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Карнаух Т.В., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 27.03.2018 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 50 % : 35% - радикулопатія; 15% - ХОЗЛ з 19 березня 2018 року до 01 квітня 2019 року, з наступним переоглядом 01.03.2019 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи.

При наступному переогляді у 2019 році відсоток втрати професійної працездатності не змінився, залишено 50 % : 35% - радикулопатія; 15% - ХОЗЛ з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року, з наступним переоглядом 01.03.2020 року, залишено третю групу інвалідності.

Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 188 920,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3900, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 35 000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 702,00 грн. у якості відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Карнаух Т.В., ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає, розмір моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, значно заниженим, який не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано тривалість праці позивача на підприємстві відповідача, факту, що захворювання позивача має тенденцію до погіршення та не виліковується повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, ПАТ «Кривбасзалізрудком», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 18.06.1985 року по 16.04.1986 року та працював підземним електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання у Рудоуправлінні ім. Леніна, об`єднання «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», та з 03 грудня 2009 року по 12 квітня 2018 року працював машиністом бурової установки шахти «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», у шкідливих умовах праці (а.с. 37-41).

12.04.2018 року позивач звільнений з ПАТ «Кривбасзалізрудком» за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст. 38 КЗпП України (а.с. 41-зворот).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу від 12.01.2018 року протокол № 33 позивачу встановлено професійні захворювання - «Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «В». ЛН - першого-другого ступеня . (а.с.11-12).

Відповідно п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 лютого 2018 року причиною виникнення зазначених професійних захворювань у ОСОБА_1 є важкість праці перевищення гранично допустимої маси вантажу, перебування у незручній позі, перевищення гранично допустимих нахилів тулубу тощо. Також перевищення концентрації пилу фіброгенної дії .

У п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 лютого 2018 року зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 09.08.1988 рік по 26.09.1989 рік підземний електрослюсар черговий та з ремонту обладнання шахта «Ювілейна» РУ ім. ХХ партз`їзду; з 26.09.1989 рік по 09.06.1993 рік, з 14.08.2000 рік по 17.04.2003 рік, з 23.01.2006 рік по 22.05.2007 рік машиніст бурової установки шахта «Ювілейна» РУ ім. ХХ партз`їзду, ВАТ «Суха балка».

У пункті 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 лютого 2018 року зазначено, що, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 15 років 02 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.

Висновком МСЕК від 27.03.2018 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 50% (35% - радикулопатія; 15% - ХОЗЛ) з 19 березня 2018 року до 01 квітня 2019 року, з наступним переоглядом 01.03.2019 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи ( а.с.7).

Згідно висновку МСЕК від 19.03.2019 року серії 12ААА № 054434 ОСОБА_1 було повторно встановлено 50% : 35% - радикулопатія; 15% - ХОЗЛ з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року, з наступним переоглядом 01.03.2020 року, залишено третю групу інвалідності ( а.с. 10).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного від 08.02.2018 року, причиною професійних захворювань позивача є важкість праці перевищення гранично допустимої маси вантажу, перебування у незручній позі, перевищення гранично допустимих нахилів тулубу тощо. Також перевищення концентрації пилу фіброгенної дії. Крім того, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 09.08.1988 рік по 26.09.1989 рік підземний електрослюсар черговий та з ремонту обладнання шахта «Ювілейна» РУ ім. ХХ партз`їзду; з 26.09.1989 рік по 09.06.1993 рік, з 14.08.2000 рік по 17.04.2003 рік, з 23.01.2006 рік по 22.05.2007 рік машиніст бурової установки шахта «Ювілейна» РУ ім. ХХ партз`їзду, ВАТ «Суха балка».

Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», який є правонаступником Рудоуправління ім. Леніна, об`єднання «Кривбасруда» та шахти «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів тільки на підприємстві відповідача, впродовж 09 років 02 місяців, з загального стажу в шкідливих умовах праці - 17 років 09 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 50 %, визнання позивача особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційних скарг відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від від імені та в інтересах якої діє адвокат Карнаух Тетяна Вікторівна - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: