Постанова

Іменем України

31 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 264/5566/17

провадження № 61-5006св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 24 травня 2018 року у складі судді Кузнецова Д. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 31 січня 2019 року у складі колегії суддів: Зайцевої С. А., Гаврилової Г. Л., Мироненко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суд уз позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення поворотної фінансової допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем 07 серпня

2017 року та 23 серпня 2017 року було укладено два договори про надання поворотної фінансової допомоги № 11ФП та № 13ФП, за якими ОСОБА_1 перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі

375 300,00 грн та 98 500,00 грн. Крім того, позивачем була сплачена банківська комісія в розмірі 7 107,00 грн. Проте, на теперішній час поворотна фінансова допомога відповідачем частково не повернута..

ОСОБА_1 просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь поворотну фінансову допомогу за договором від 07 серпня 2017 року № 11 в розмірі

375 300,00 грн, за договором від 23 серпня 2017 року № 13 ФП в розмірі

98 500,00 грн, комісію в розмірі 7 106,75 грн, а всього 480 906,75 грн, а також судові витрати по справі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 24 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором № 11ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 07 серпня 2017 року в сумі 375 300,00 грн та за договором № 13ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 23 серпня 2017 року в сумі 98 500,00 грн, а всього стягнуто грошові кошти в розмірі 473 800,00 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в сумі 4 738,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача

ФОП ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором № 11ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 07 серпня 2017 року в сумі

375 300,00 грн та за договором № 13 ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 23 серпня 2017 року в сумі 98 500,00 грн, а всього 473 800,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що поворотна фінансова допомога є позикою та на підтвердження існування договірних зобов?язань позивачем надано письмові докази, засвідчені як позивачем так і банком про перерахування відповідачу коштів із зазначенням призначення платежів за договорами, факт отримання та зняття відповідачем коштів, та невиконання відповідачем взятих на себе зобов?язань.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача банківської комісії в сумі

7 106,75 грн суд визнав необґрунтованими, оскільки вказана сума коштів не є частиною поворотної фінансової допомоги та не отримувалася

ФОП ОСОБА_2 , а була сплачена позивачем за власним бажанням за банківські послуги при перерахуванні фінансової допомоги. Крім того, суд зазначив, що повернення або відшкодування позикодавцеві банківської комісії не передбачено умовами договорів або положеннями діючого законодавства, а тому зазначена сума не відноситься до позики і стягненню не підлягає.

Постановою Донецького апеляційного суду від 31 січня 2019 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 24 травня 2018 року в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 поворотної фінансової допомоги у розмірі 473 800,00 грн та суми судового збору у розмірі 4 738,00 грн - змінено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з поворотної фінансової допомоги у розмірі 374 400,00 грн, яка складається з заборгованості: за договором № 11ФП від 07 серпня 2017 року у розмірі

275 900,00 грн та за договором № 13ФП від 23 серпня 2017 року у розмірі

98 500,00 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 063,86 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін .

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованість з поворотної фінансової допомоги з 473 800,00 грн до 374 400,00 грн, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не було враховано часткове виконання ФОП ОСОБА_2 своїх зобов?язань за договором № 11ФП

від 07 серпня 2017 року.

В іншій частині апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

07 березня 2019 року ФОП ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що фактичні обставини справи встановлені судами на підставі неналежних, недопустимих та недостатніх доказів. Позивачем не надавалося суду оригіналів договорів та платіжних доручень на переказ коштів. Позивачем не було надано суду доказів свого звернення до відповідача з вимогою про повернення коштів.

Доводи інших учасників справи

У травні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня

2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2018 року та постанови Донецького апеляційного суду від 31 січня 2019 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Зупинено виконання постанови Донецького апеляційного суду від 31 січня

2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

У квітні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ФОП ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня

2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 січня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Зокрема, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи

№ 464/3790/16-ц.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши те, що ФОП ОСОБА_2 не виконав умов укладених із

ОСОБА_1 договорів про надання поворотної фінансової допомоги, кошти не повернув, зробили правильний висновок, що боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу. При цьому, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині суми коштів, які підлягають стягненню за договорами про надання поворотної фінансової допомоги, апеляційний суд правильно врахував часткове виконання ФОП ОСОБА_2 своїх зобов?язань за договором № 11ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 07 серпня 2017 року.

Чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушення договірних зобов?язань без попереднього пред?явлення вимоги, навіть якщо такий обов?язок прямо передбачений договором

Обрання певного засобу правового захисту, в тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов?язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів його використовує, а тому з огляду на викладене, посилання заявника на частину другу статті 530 ЦК України є безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, що в силу приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 24 травня 2018 року, в незміненій його частині, та постанову Донецького апеляційного суду від 31 січня 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ФОП ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання постанови Донецького апеляційного суду

від 31 січня 2019 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 24 травня 2018 року, в незміненій його частині, та постанову Донецького апеляційного суду від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Донецького апеляційного суду від 31 січня

2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська