Постанова

Іменем України

26 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 635/9573/18

провадження № 61-1352св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Каламайка Дмитра Юрійовича на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року у складі судді Пілюгіної О. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Каламайка Д. Ю. на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Співвласниками інших частин є дружина померлого - ОСОБА_2 та донька померлого - ОСОБА_3 , яким належить по 1/3 спірного житла.

Позивач вказав, що між ним та відповідачем не досягнуто згоди щодо користування спірним житлом. Відповідач своїми діями суттєво обмежує та створює перешкоди у здійсненні позивачем права власності, користування та розпорядження майном.

З урахуванням викладених обставин просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні ним права власності, користування та розпорядження 1/3 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом його вселення у вказаний будинок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у здійсненні права на користування 1/3 частиною житлового будинку з допоміжними будівлями та спорудами та вселено ОСОБА_1 у житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку, кожний з них має право на користування належною йому часткою. Відповідач заперечує проти вселення позивача в спірне житлове приміщення, а позивач, як співвласник нерухомого майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування належною йому 1/3 частиною майна. Тому позов у частині вселення суд першої інстанції вважав таким, що підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Каламайко Д. Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Каламайка Д. Ю. - залишено без задоволення, рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У січні 2020 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Каламайка Д. Ю. засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій ухвалені судові рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

14 лютого 2020 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Каламайка Д. Ю., в якому позивач просить суд касаційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

12 лютого 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 - матері спадкодавця на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки та будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 05 жовтня 1956 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, реєстровий № 6608, зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 26 листопада 1987 року, реєстрова книга 22, реєстровий № 2786.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємцем ОСОБА_5 був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 23 листопада 2016 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, Шевченко Р. О., ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить по 1/3 частині спірного будинку АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

В силу статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено, що сторони у справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1 і відповідачка перешкоджає позивачу у вільному володінні та користуванні цим спірним житловим будинком.

При таких обставинах суди попередніх інстанцій, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, прийшли до правильного висновку, що відповідачка, перешкоджаючи позивачу у вільному володінні та користуванні спірним житловим будинком, співвласником якого він є, порушує його права та законні інтереси на вільне володіння власністю. Тому його права, як співвласника спірного житла, підлягають захисту.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного способу захисту, неможливості вселення позивача без вирішення питання про виділ частки у спільній власності, а також без визначення житлового приміщення є безпідставними та такими, що не відповідають приписам діючого житлового та цивільного законодавства.

Посилання заявника на те, що ОСОБА_3 не була залучена до участі в справі в якості відповідача на висновки судів попередніх інстанцій не впливають, оскільки коло осіб, які мають приймати участь у розгляді справи визначає позивач згідно з вимогами частини третьої статті 175 ЦПК України. Вимоги до ОСОБА_3 заявлені не були.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Каламайка Дмитра Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев