Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1683/19
Провадження № 2/376/73/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2020 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді - Клочка В.М.,

при секретарі - Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Сквира справу за позовом служби у справах дітей та сім`ї Сквирської райдержадміністрації Київської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Сквирський дитячий будинок "Надія" про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

встановив:

У липні 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути щомісячно аліменти на його утримання та накласти заборону на відчуження житла, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області від 16.04.2010 року. Батько малолітнього ОСОБА_3 помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області від 16.02.2016 року.

31.08.2018 року Сквирським районним центром соціальних служб для сім`ї дітей та молоді було складено Акт оцінки потреб дитини та її сім`ї, в якому вказано, що умови проживання малолітнього ОСОБА_1 не задовільні, мама зі співмешканцем веде аморальний спосіб життя, зловживають алкогольними напоями, одяг і канцтовари до школи малолітньому купувала хрещена мама.

Згідно складеного Акту та з метою захисту життя та здоров`я малолітнього ОСОБА_1 , було прийнято рішення про негайне відібрання та складено відповідний Акт про негайне відібрання дитини.

Відповідно до розпорядженням голови Сквирської райдержадміністрації від 11 вересня 2018 року № 362 «Про влаштування малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_4 » дитину було влаштовано тимчасово в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_4 на період подолання його сім`єю складних життєвих обставин.

10.09.2018 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до органу опіки та піклування Сквирської райдержадміністрації із заявою про повернення свого сина в біологічну сім`ю, так як вона виправилась та пройшла процедуру кодування від алкогольної залежності. Дане звернення розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Сквирської райдержадміністрації 19.10.2018 року, на якому було вирішено наступне: 1) доцільним повернути в біологічну сім`ю матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким тимчасово в сім`ю патронатного вихователя; 2) службі у справах дітей та сім`ї Сквирської райдержадміністрації, у разі невиконання батьківських обов`язків матір`ю гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підготувати документи щодо звернення з позовом до Сквирського районного суду про відібрання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері та позбавлення її батьківських прав.

Розпорядженням голови Сквирської райдержадміністрації від 29.10.2018 року № 417 «Про вибуття малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_4 та повернення дитини матері» малолітнього було повернено матері ОСОБА_2 .

31.01.2019 року малолітній ОСОБА_1 особисто зателефонував до служби у справах дітей та сім`ї Сквирської райдержадміністрації і повідомив працівнику служби, що прийшовши додому зі школи застав маму ОСОБА_5 у нетверезому стані. Також зазначив, що подібна ситуація відбувається не вперше. Працівником служби у справах дітей та сім`ї Сквирської райдержадміністрації ОСОБА_6 спільно з інспектором ювенальної превенції Сквирського відділу поліції ОСОБА_7 було здійснено візит в сім`ю ОСОБА_8 . На момент візиту відповідач перебувала в нетверезому стані, на питання працівників служби та поліції не реагувала. Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розпорядженням голови Сквирської райдержадміністрації від 01.02.2019 року № 32 «Про негайне відібрання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 » дитину було відібрано та тимчасово влаштовано до дитячого відділення Сквирської центральної районної лікарні для проведення обстеження та надання необхідної медичної допомоги. Пізніше дитину було влаштовано до Сквирського дитячого будинку «Надія», де він знаходиться і до сьогоднішнього дня.

За час перебування малолітнього в Сквирському дитячому будинку «Надія» відповідач не зверталася до служби у справах дітей та сім`ї Сквирської райдержадміністрації з метою повернення свого малолітнього сина ОСОБА_1 в біологічну сім`ю матері.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на наведені вище обставини, та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що має належні умови для виховання дитини, при цьому не заперечила, що не працює, лікувалася у наркологічному центрі «Статус».

Третя особа у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на наведені вище обставини, та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Стаття 150 СК Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини.

Судом встановлено, що відповідач являється матір`ю малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батько малолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирiшуючи питання щодо розмiру алiментiв, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матерiальне становище дитини i платника алiментiв; наявнiсть в останнього iнших неповнолiтнiх дiтей, непрацездатних чоловiка, дружини, батькiв, повнолiтнiх дочки, сина; iншi обставини, що мають iстотне значення.

Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

На підставі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Суд, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, вважає визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно ч.1 ст.247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні сина , не утримує її та не спілкується з нею.

Таким чином, суд, оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, вважає доведеним той факт, що відповідач не піклується про свого малолітнього сина, ухиляється від своїх обов`язків по його вихованню, а тому підлягає позбавленню батьківських прав.

Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача судовий збір у сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4-13,76-81,81,95,141,258-268,430 ЦПК України, 164-167,180-183,191,247 СК України, ст.71 ЖК УРСР,

ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», суд,

ВИРІШИВ

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянку України, уродженку м. Сквира, Київської області, батьківських прав відносно малолітнього сина: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 90, складений 08.04.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , щомісячно аліменти на утримання дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів проводити в особі установи, де перебувають діти, починаючи з 11.07.2019 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Накласти заборону на відчуження житлового будинку за АДРЕСА_1 до досягнення дитиною: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , судовий збір у сумі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: