Справа № 212/301/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Деменко А.С., позивач ОСОБА_1 , відповідач Приватне акціонерне товариство «Суха Балка», розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків,

встановив:

15 січня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карнаух Т.В., звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПрАТ «Суха Балка»), про стягнення моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 23.09.2010 по 30.09.2018 працював в підземних шкідливих умовах на підприємстві відповідача шахта ім. Фрунзе на різних посадах. 30.09.2018 року о 03-40 годині із ОСОБА_1 стався нещасний випадок, про що 30.11.2018 був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом. Висновком МСЕК від 14.01.2019 позивачу первинно встановлено 45 % втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом та 3 групу інвалідності, з подальшим переоглядом у 2020 році. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він отримав трудове каліцтво, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває дискомфорт, турбує низький зір, сльозотеча, почервоніння лівого ока, наслідком чого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, а тривалий процес лікування хронічних професійних захворювань, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 188920 грн., яку просив стягнути з відповідача. Крім того просив стягнути з відповідача витрати пов`язані з надання правової допомоги у розмірі 3900,00 грн.

17 січня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами.

Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди їх підприємством. Так, згідно Акту форми Н-1 у п.10 вказано, що особою яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці зокрема ОСОБА_1 , який в процесі роботи не використовував захисні окуляри, чим порушив вимоги п.1.12 «Інструкції з охорони праці №10 для прохідників». Вважають, що саме позивач повинен доводити факт спричинення моральної шкоди, а також її розмір, який також вважають завищеним та таким, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди. Вказана сума позовних вимог не відповідає вимогам розумності та справедливості. Також позивачем не надано доказів на підтвердження витрат понесених на правову допомогу.

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 23.09.2010 по 07.04.2011 працював на шахті ім..Фрунзе на посаді підземного гірника та з 07.04.2011 по 30.09.2018 на шахті ім.. Фрунзе на посаді підземного прохідника.

Судом встановлено, що 30 вересня 2018 року о 03-40 годині на шахті ім.. Фрунзе ПрАТ «Суха Балка», при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, під час якого останній отримав травми голови, тулуба, кінцівок, очей, що підтверджується актом №13 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.11-13).

30 листопада 2018 року на підприємстві відповідача було складено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 30 вересня 2018 о 03-40 год. форми Н-5, згідно висновку комісії, нещасний випадок із прохідником ОСОБА_1 на дільниці №2 шахти ім.. Фрунзе ПрАТ «СУХА БАЛКА» визнано страховим, пов`язаним з виробництвом і складено акт форми Н-1. Комісія вважає, що особами, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , останній не використовував захисні окуляри, чим порушив вимоги п.1.12 «Інструкції з охорони праці №10 для прохідників», запропоновано розглянути питання про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 після його одужання, згідно чинного законодавства (а.с.8-10).

Відповідно до довідки огляду МСЕК Серії 12 ААБ № 204652 від 15.01.2020 року, ОСОБА_1 первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 08.01.2019 за трудовим каліцтвом по зору (а.с.14).

Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок настання нещасного випадку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності 45% та третю групу інвалідності, які встановлені не безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також наявність вини ОСОБА_1 у настанні нещасного випадку, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 72 500,00 грн.

Між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Карнаух Т.В. 10.12.2018 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого ОСОБА_1 надана правова допомога, яка полягає у наданні усної консультації, опрацюванні матеріалів, законодавчої бази, зборі документів, підготовки документів та позовної заяви, тощо (а.с. 32).

Згідно акту виконаних робіт відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 15.02.2019 ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_3 винагороду в сумі 3900,00 гривень, що підтверджується копією прибуткового касового ордеру (а.с.34).

Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 грн., та витрати пов`язані з правничою допомогою у пропорційному розмірі щодо задоволених вимог, тобто в сумі 1496,67 гривень.

Керуючись ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 72 500 (сімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб, витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 1496 (одна тисяча чотириста дев`яносто шість) гривень 67 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судові витрати в розмірі 840,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Суха Балка», місце знаходження юридичної особи: 50029, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 5, код ЄРДПОУ 00191329.

Рішення складено та підписано 14 лютого 2020 року.

Суддя: О. Н. Борис