КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2515/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Внутрішня виконавча служба» про стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року,

встановив:

у листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, якому просив стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти в розмірі 1 520 000 грн. та просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно та грошові кошти на рахунках в межах заявлених позовних вимог.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року заяву було задоволено, накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 та належне йому на праві власності нерухоме та рухоме майно в межах 1 520 000 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу скасувати, а заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з вимогами про забезпечення позову ОСОБА_1 посилався на те, що ціна його позовних вимог складає 1 520 000 грн., а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року заяву було задоволено, накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 та належне йому на праві власності нерухоме та рухоме майно в межах 1 520 000 грн.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне відповідачу майно в межах розміру позовних вимог може призвести до порушення права позивача на ефективний захист своїх інтересів. Однак, з таким висновком суду колегія суддів у повному обсязі погодитись не може з наступних підстав.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції було вирішено питання про забезпечення позову з порушення норм процесуального права та за відсутності доказів на підтвердження реальної загрози невиконання рішення суду. Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В даному випадку виділені матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся до суду за захистом своїх майнових прав. Доводи скаржника про те, що він не має наміру відчужувати належне йому майно та не вчиняє будь-яких дій, спрямованих на таке відчуження, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог про забезпечення позову, оскільки за відсутності встановленої заборони відповідач не позбавлений можливості відчужити належне йому майно без відома інших осіб у будь-який час, що, враховуючи значний розмір позовних вимог, може призвести до утруднення або унеможливлення виконання рішення суду про стягнення коштів.

Разом з тим, при зверненні до суду із вимогами про вжиття заходів забезпечення позову позивачем не було надано доказів на підтвердження того, яке саме майно належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності та чи буде накладення арешту на все таке майно співмірним заявленим позовним вимогам.

Саме по собі зазначення в оскаржуваній ухвалі про те, що арешт накладається на все майно в межах розміру позовних вимог не свідчить про дотримання судом принципу співмірності, оскільки виконавець ухвали про забезпечення позову, яка відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, не наділений повноваженнями оцінювати вартість належного боржнику майна.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представником відповідача було надано до суду Звіт про проведення незалежної оцінки належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 . З вказаного Звіту вбачається, що вартість вказаного нерухомого майна становить 1 780 560 грн.

Враховуючи викладене, ухвалу суду першої інстанції слід змінити та зазначити майно, на яке слід накласти арешт в порядку забезпечення позову - квартиру АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, однак не перевірено чи буде накладення арешту на все належне відповідачу майно співмірним заявленим позовним вимогам.

Крім того, слід зазначити, що ні позивач, ні відповідач не позбавлені права та можливості звернутись до суду із вимогами про зміну одного заходу забезпечення іншим в порядку ст. 156 ЦПК України у випадку наявності належних доказів на підтвердження того, що дійсна вартість арештованого майна є відмінною від вказаної у наданому до суду Звіті, що призвело б до неспівмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції постановлено ухвалу про забезпечення позову із порушенням норм процесуального права за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції змінити, вказавши майно, на яке слід накласти арешт в порядку забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року змінити та накласти арешт на квартиру

АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

В іншій частині заяви - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 17 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді