ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5443/20 Справа № 177/1599/19 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/1599/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України",

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року, яке ухвалене суддею Строговою Г.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 березня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (надалі - АТ «Державний ощадний банк України») про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1 має відкритий в АТ «Державний ощадний банк України» банківський рахунок № НОМЕР_1 . На вказаному рахунку обліковуються належні позивачці грошові кошти в сумі 22 751,63 грн. На даний час відповідач відмовляється видавати позивачці грошові кошти, що обліковуються на вказаному вище банківському рахунку. При зверненнях позивачки до відділень банку, касири повідомляють їй про наявність внутрішньобанківського розпорядження про заборону на зняття коштів з рахунку, оскільки начеб-то банком перевіряється наявна інформація про участь позивачки в шахрайських діях з використанням даного банківського рахунку. При цьому, працівники банківських відділень відмовляються надавати будь-яку інформацію в письмовому вигляді, у зв`язку з чим представником позивачки було направлено до головного офісу відповідача адвокатський запит щодо надання інформації та документів на її підтвердження щодо підстав обмежень для позивача у використанні банківського рахунку, однак відповідачем відповідь не надана.

Зазначає, що на даний час відсутні будь-які передбачені законом підстави (арешт, тощо), які б давали право відповідачу обмежити право позивачки на використання банківського рахунку № НОМЕР_1 шляхом, зокрема, зняття грошових коштів, які обліковуються на даному рахунку.

У зв`язку з чим, просила суд визнати незаконними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо встановлення обмежень у використанні банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» зняти будь-які обмеження щодо використання банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , та забезпечити їй можливість вільно розпоряджатися грошовими коштами, що на вказаному рахунку обліковуються.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» усунути перешкоди в користуванні й розпорядженні ОСОБА_1 грошовими коштами на банківському рахунку НОМЕР_2 в сумі 22626,63 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповне встановлення обставин справи, які мають значення для справи, внаслідок чого суд дійшов невірних висновків щодо задоволення позову.

Зокрема, відповідач наголошує на тому, що позивачкою ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів щодо блокування її карткового рахунку та неможливості розпоряджатися наявними на ньому грошовими коштами.

На думку відповідача, надані суду відеозаписи щодо неможливості зняття коштів з кредитної картки є неналежними, оскільки з відеозапису чітко видно, що позивачка допустила використання електронного платіжного засобу сторонніми особами, у зв`язку з чим неможливо встановити, чи вірно було введено ПІН-код, чи неможливість здійснення операції пов`язана саме з обмеженнями по рахунку, а не з невірним введенням ПІН-коду.

Відповідач зазначає, що він неодноразово заявляв про те, що позивачка ОСОБА_1 має надати пояснення щодо обставин справи особисто, однак остання в судове засідання не з`являлась, пояснень по суті позову не надавала, а висновки суду щодо порушення її прав з боку відповідача ґрунтуються на припущеннях.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржено, у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України»- Самсонову Н.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.10.2018 між позивачкою ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на підставі підписаної позивачем ОСОБА_1 заяви про приєднання №558690105 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та на її ім`я був відкритий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 34-35), який на теперішній час, у зв`язку із приведенням у відповідність до європейських стандартів, має №UA0027549 (а.с. 81).

Як вбачається з виписки по картковому рахунку позивачки ОСОБА_1 , на її рахунку, станом на 06.11.2019 року, знаходяться грошові кошти в розмірі 22626,63 грн. (а.с. 37-39).

Згідно відеозапису на диску встановлено, що при спробах позивачки скористатися карткою Ощадбанку в банкоматі та розрахуватися по терміналу, їй відмовлено (а.с. 55).

Позовні вимоги заявлено з приводу того, що позивачка ОСОБА_1 не має можливості розпоряджатися коштами, які знаходяться на картці, письмові звернення позивачки до АТ «Державний ощадний банк України» з питання розблокування належної їй картки результатів не дали.

Встановивши, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження наявності обставин, передбачених ст.1074 ЦК України, для обмеження права позивачки у володінні та користуванні належним їй майном, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання АТ «Державний ощадний банк України» усунути перешкоди в користуванні й розпорядженні ОСОБА_1 грошовими коштами на банківському рахунку НОМЕР_2 в сумі 22626,63 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, дії банківських установ щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати усім вимогам спеціального Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі Закон № 1702-VII).

АТ «Державний ощадний банк України» не здійснювало зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта ОСОБА_1 у порядку, визначеному Законом № 1702-VII (а.с. 41).

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, позивачка ОСОБА_1 не може використовувати належні їй грошові кошти, в сумі 22626,63 грн.. на банківському рахунку НОМЕР_2 , оскільки, при спробах скористатися карткою Ощадбанку в банкоматі та розрахуватися по терміналу, їй відмовлено.

При цьому, необхідно зауважити на тому, що відповідач АТ «Державний ощадний банк України», заперечуючи проти цих обставин та наполягаючи на тому, що позивачка ОСОБА_1 не обмежена у використанні рахунку, маючи вільний доступ до рахунку позивачки, не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції.

Згідно ж ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що, в даному спорі, на позивачку ОСОБА_1 , як на споживача банківських послуг та слабшу сторону правовідносин, покладено лише обов`язок доведення факту неможливості використання належних їй грошових коштів, які розміщені на рахунку у банківській установі, тоді як на АТ «Державний ощадний банк України» покладено обов`язок довести правомірність обмеження споживача у розпорядженні власними коштами, які перебувають на рахунку.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що дії відповідача щодо обмеження права користування та розпорядження спірним картковим рахунком порушують права ОСОБА_1 , як споживачки банківських послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині зобов`язання АТ «Державний ощадний банк України» усунути перешкоди в користуванні й розпорядженні ОСОБА_1 грошовими коштами на банківському рахунку НОМЕР_2 в сумі 22626,63 грн.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: