Справа № 183/742/20
№ 2/183/2091/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання право власності, в порядку спадкування,-

встановив:

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме той факт, що свідоцтво про право особистої власності від 24 березня 1987 року, видане виконавчим комітетом Новомосковської районної ради на ім`я ОСОБА_2 , в яких здійснені підчистки і виправлення в імені та по батькові дійсно, належить ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, позивач просить визнати за нею право власності, в порядку спадкування за законом, на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна бабуся ОСОБА_2 . За життя вона склала на її ім`я заповіт на право на земельну частку(пай) розміром 3,50 га в ОФГ «Кільченські зорі» с. Спаське, Новомосковського району Дніпропетровської області, посвідченого сертифікатом на право земельну частку (пай) серії ДП № 0097266, від 30.05.1997 року виданий Новомосковською районною держадміністрацією, сертифікат зареєстровано 30.05.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0966, який посвідчений секретарем Спаської сільської ради 04 лютого 2000 року та зареєстрований в реєстрі за № 5.

Після смерті ОСОБА_2 у відповідний до закону термін вона звернулась до державного нотаріуса районного округу Дніпропетровської області Крутько О.П. із заявою про намір прийняти спадщину у відповідності до заповіту. Нотаріусом була відкрита спадкова справа № 910/2003.

На день смерті ОСОБА_2 , разом з нею проживала та була зареєстрована її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка подала заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1

15 грудня 2003 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (пай).14.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Між тим нотаріус надав письмову відповідь, оформлену листом № 1773/0214, в якому зазначив, що в наданому ОСОБА_1 свідоцтві про смерть стосовно ОСОБА_2 та свідоцтві про право особистої власності на спадковий будинок, видане 24.03.1987 року виконавчим комітетом Новомосковської районної ради на ім`я ОСОБА_2 , наявні підчистки і виправлення в імені та по батькові власника будинку, не застережені підписом посадової особи і печаткою установи, яка видала документ, що суперечить вимогам статті 47 Закону України «Про нотаріат», пункт 2 глави 8 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пункт 6.24 Правил ведення нотаріального діловодства.

Крім того, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спадковий будинок на підставі зазначеного свідоцтва про право власності зареєстроване за ОСОБА_2 , що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.11.2019 року № 18878114, тобто ім`я власника будинку відмінне від імені спадкодавця.

Зазначені обставини не дають можливості нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок .

Між тим ОСОБА_1 вважає, що такі розбіжності пов`язані із помилкою працівників, які оформляли право власність за ОСОБА_2 , оскільки відповідно до записів в погосподарській книзі, в технічному паспорті на житловий будинок, в заповіті та документах, які містяться в інвентаризаційній справі, що знаходиться в КП Новомосковське МБТІ ДОР, вірно вказано ім`я спадкодавця зазначено ОСОБА_4 « ОСОБА_5 ». Тому, встановлення факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцю потрібне ОСОБА_1 для оформлення належним чином своїх спадкових прав.

10 лютого 2020 року відкрите провадження у справі.

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року витребувано з Новомосковської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 30 березня 2020 року витребувано з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .

Представник заявника ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовну заяву підтримала.

Представник відповідача - Спаської сільської ради, відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження представника позивача, провів заочний розгляд справи.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду надане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , у відповідності до якого остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 Новомосковською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 910/2003, у відповідності до якої, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, після смерті ОСОБА_2 являється ОСОБА_1 .

15 грудня 2003 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (пай).

14 листопада 2019 року державним нотаріусом Крутько Л.П. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку із здійсненням підчистки і виправленням в іменні та по батькові власника в свідоцтві про право особистої власності від 24 березня 1987 року, в зв`язку з чим вбачається наявна розбіжність в імені спадкодавця і власника.

За даними інвентаризаційної справи, витребуваної судом з КП «Новомосковське МБТІ» ДОР», власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , яка 24 березня 1987 року зареєструвала своє право власності в БТІ, на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковського району № 96 від 17 березня 1987 року, посвідченого Новомосковським міським бюро технічної інвентаризації, запис в реєстраційний книзі за № 165-1. В той час дана справа містить документи, заяви в яких зазначено ім`я ОСОБА_2 .

За даними архівної довідки від 03.12.2019 року № П-238-2019, наданої позивачеві з Державного архіву Дніпропетровської області, ім`я бабусі позивача є ОСОБА_2 .

Довідкою наданою Спаською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, підтверджується, що ОСОБА_2 , 1912 р.н. дійсно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

У свідоцтві про смерть, заповіті ОСОБА_2 вказано ім`я ОСОБА_5 .

Таким чином, аналіз поданих документів, свідчить про наявність розбіжностей в написанні імені особи, на ім`я якої видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, а саме замість вірного імені « ОСОБА_5 » було записано « ОСОБА_7 », а потім виправлено на « ОСОБА_5 ». Означена невідповідність перешкоджає заявнику у реалізації її права, в тому числі на спадкування, не може бути усунена іншим чином, ніж шляхом встановлення юридичного факту. При цьому, вимоги позивача підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається позивач.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті, а ч.2 ст. 315 ЦПК Українипередбачено можливість встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Відповідно до п. 4 Перехідних положень ЦК України (в ред. 2004 року), щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2012 року, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, застосовуються норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Стаття 548 ЦК УСРС вказує, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 549 ЦК УСРС визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Поряд з цим, у відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, суду доведено факт належності правовстановлюючого документу ОСОБА_2 . В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що спадкодавець ОСОБА_2 на законних підставах набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , враховуючи встановлені обставини щодо кола спадкоємців, до позивача, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке мав спадкодавець.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5,12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 315 ЦПК України, суд , -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Спаської сільської ради Новомосковського району, про встановлення факту, що має юридичне значення про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт належності ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу - свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , виданого 27 березня 1987 року на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської районної ради народних депутатів № 96 від 17 березня 1987 року, зареєстрованого в Новомосковському міському бюро технічної інвентаризації за № 165-1 за ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суду в тридцятиденний термін після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Сорока.