КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4559/2020 Головуючий в суді 1 інстанції Медведський М.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Київ

Справа № 369/11400/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року, постановлену у складі судді Медведського М.Д.,

за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого 29 жовтня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/11400/15-ц за заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» в особі Києво-Святошинської філії про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги газопостачання,

встановив:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу - повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказувала, що дійсно на зворотному повідомленні стоїть підпис, але він не належить їй, що підтверджується копією паспорту та апеляційною скаргою. Крім того, з повідомлення вбачається, що наказ направлений 04.11.2015 року, вручений 08.11.2015 року, а на поштове відділення в м.Вишневе надійшов 02.11.2015 року (штемпель). Також зазначає, що вказаний наказ їй не надсилався, про що свідчить витяг з автоматизованої системи виконавчого провадження, який виданий їй в грудні 2019 року Києво-Святошинським районним ВДВС ГТУЮ у Київській області, в якому зазначено, що судовий наказ № 369/11400/15ц від 02.12.2015 року, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області, переданий до виконання 31.01.2019 року. Крім того, в підписаному невідомою особою повідомленні зазначено лише про направлення наказу без заяви стягувача, що є грубим порушенням норм ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано судовий наказ № 369/11400/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» в особі Києво-Святошинської філії боргу в сумі 23 263 грн. 91 коп. та судового збору в сумі 609 грн.

Копію вказаного судового наказу від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримала 08 листопада 2015 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 11а).

16 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про скасування судового наказу від 29.10.2015 року у справі №369/11400/15-ц, посилаючись на те, що копію цього наказу вона не отримала. Стверджує, що дізналась про існування заборгованості 02.12.2019 року, у зв`язку з тим, що не змогла зняти кошти з карткового рахунку, відкритого у Приватбанку. Після звернення до цього банку, з`ясувалось, що державним виконавцем Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження та накладено арешт на картковий рахунок.

Крім того, посилалась на те, що до даного часу судовий наказ та додані до нього документи вона не отримувала, а про його існування дізналась 02 грудня 2019 року від державного виконавця, а тому вважає, що останній строк подання заяви про скасування судового наказу 17 грудня 2019 року.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником було пропущено строки звернення із заявою про скасування судового наказу, клопотання про поновлення пропущеного строку відсутнє, не вказано будь-яких поважних причин, що перешкоджали заявнику звернутися до суду у визначений законом строк з моменту отримання копії судового наказу з доданими до нього документами. Таким чином заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 ЦПК, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 170 ЦПК України (в редакції 2017 року) визначено форму і зміст заяви про скасування судового наказу та строки її подання.

Згідно з ч.1 ст. 105 ЦПК України (в редакції, чинній на час видачі судового наказу), боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 4-1 частини першої статті 96 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 105 цього Кодексу, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви. У разі якщо суд прийшов до висновку про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу, який набрав законної сили, то в ухвалі про прийняття такої заяви до розгляду суд має вирішити питання про зупинення виконання судового наказу (ч.2 ст. 105-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час видачі судового наказу)

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України (в редакції 2017 року), боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Згідно з ч.3 ст.104 ЦПК України (в редакції, чинній на момент видачі судового наказу), копія судового наказу разом з додатками надсилаються фізичній особі - боржнику на адресу, зазначену в документах, передбачених частиною шостою статті 100 цього Кодексу.

За змістом ч.4 ст.104 ЦПК України (в редакції, чинній на момент видачі судового наказу) днем отримання боржником копії судового наказу є дата, зазначена у поштовому повідомленні про вручення. У разі якщо боржник відмовляється від отримання копії судового наказу або відсутній за вказаною адресою, днем отримання боржником копії судового наказу є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову боржника отримати копію судового наказу чи відмітки про відсутність боржника за вказаною адресою.

За змістом зазначених вимог процесуального законодавства, підставою повернення заяви про скасування судового наказу є недотримання боржником 10-денного процесуального строку на її подання, а початком перебігу цього строку є дата, зазначена у поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Іншого строку подання заяви про скасування судового наказу процесуальний закон не передбачає, а тому посилання заявника ОСОБА_1 в заяві про скасування судового наказу про те, останній строк її подання є 17.12.2019 року, оскільки про існування судового наказу вона дізналась 02.12.2019 року, спростовуються зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, що підтверджує факт отримання ОСОБА_1 копії вказаного судового наказу 08.11.2015 року (а.с.11а).

Положеннями ч. 1 ст. 127 ЦПК України, яка врегульовує питання поновлення та продовження процесуальних строків передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, ЦПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

При цьому, поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, за змістом статей 81, 127 ЦПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви про скасування судового наказу, вона не містить клопотання про поновлення строку для звернення з такою заявою, будь-яких поважних причин, що перешкоджали заявнику звернутися до суду у визначений законом строк з моменту отримання копії судового наказу з доданими до нього документами, у заяві також не наведено.

Встановивши, що ОСОБА_1 подала заяву про скасування судового наказу поза межами встановленого процесуальним законом строку і мотивованих підстав для поновлення такого строку заявник не навела, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення її заяви, правильно застосувавши положення статті 170, 171 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що вона копію наказу з доданими до неї документами скаржник не отримувала, підпис на зворотному повідомленні їй не належить, колегія суддів до уваги не приймає враховуючи наступне.

Відповідно до супровідного листа від 29.10.2015 року судом, згідно з ч.3 ст.104 ЦПК України (в редакції, чинній на момент видачі судового наказу), було направлено копію судового наказу від 29.10.2015 року та копію заяви про видачу судового наказу з додатками ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що була зазначена стячувачем в заяві. Вказана адреса зазначена ОСОБА_1 і в її заяві про скасування судового наказу, а також в апеляційній скарзі.

З матеріалів справи вбачається, копії цих документів направлено судом рекомендованим поштовим відправленням, з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч.1-4 ст. 76 ЦПК України (в редакції, чинній на момент видачі судового наказу), судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до п. 99 Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року, зі змінами та доповненнями, в редакції станом на листопад 2015 року, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень ( крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом ( свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Відповідно до зворотного повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, воно містить: прізвище та ініціали особи, на адресу якої було здійснено відправлення ( ОСОБА_1 ), дату відправлення, дату вручення - 08.11.2015 року, підпис особи, яка його отримала, підпис керівника виробничого підрозділу, трекінг відправлення (номер відправлення) та печатку Укрпошти (а.с. 11а).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для сумніву в дійсності зворотного повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення ОСОБА_1 не вбачається.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, а висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення заяви без розгляду, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.