ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/664/20 Справа № 203/642/14 Суддя у 1-й інстанції - Маймур Ф.Ф. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

17 лютого 2020 року м. Дніпро

Суддя судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду Куценко Т.Р. ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2014 року (т. 1 а.с. 117-121).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року поновлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2014 року та вікрито апеляційне провадження (т. 1 а.с. 138).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було задоволено частково, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2014 року скасовано в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та відмовлено у задоволенні позову в цій частині, в частині розподілу судових витрат заочне рішення змінено та стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 гривні, в іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 2 а.с. 47, 49-50).

Постановою Верховного суду від 03 липня 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року скасовано, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження (т. 2 а.с. 97-104).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року зазначена апеляційна скарга була залишена без руху з наданням строку для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії такої ухвали, а саме апелянту необхідно було звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку із зазначенням підстави для його поновлення (т. 2 а.с. 107-109).

З матеріалів справи вбачається, що копія вказаної ухвали неодноразово була направлена апелянту, а саме 12 серпня 2019 року (т. 2 а.с. 110), 31 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 112) та 20 грудня 2019 року (т. 2 а.с. 113). Разом з тим, копія ухвали суду від 09 серпня 2019 року була направлена за адресою вказаною в апеляційній скарзі /т. 1 а.с. 117-121/.

Іншої поштової адреси апелянта матеріали справи не містять.

Від ОСОБА_1 на адресу суду повторно повернувся конверт з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Також, 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 за номером вказаним в апеляційній скарзі /т. 1 а.с. 117-121/ телефонограмою було повідомлено про залишення її апеляційної скарги без руху.

Однак, вимоги ухвали Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року по теперішній час не виконанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України імперативно визначено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Статтею 44 ЦПК України встановлено учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В розумінні положень ст. 121 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності та змагальності сторін, особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, зловживання правом не допускається.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

В той же час, практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду виходить з того, що кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури і вимоги про необхідність сплати судових витрат не є обмеженням права доступу до суду при забезпеченні належного балансу між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з однієї сторони, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з іншої.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Станом на 17 лютого 2020 року вимоги ухвали суду від 09 серпня 2019 року апелянтом не було виконано.

У виконання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з метою забезпечення права ОСОБА_3 на апеляційний розгляд справи та забезпечення справедливої процедури апеляційним судом вичерпані передбачені ЦПК України заходи щодо повідомлення ОСОБА_3 про недоліки її апеляційної скарги та необхідність їх усунення.

Проте, звернувшись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 тривалий час безпідставно не цікавиться рухом справи, не отримує кореспонденцію з суду та без поважних причин не користується своїми процесуальними правами та не виконує процесуальні обов`язки, визначені ст. ст. 43, 44 ЦПК України.

Згідно зі ст.ст. 358 ЦПК України, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними - суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі.

З урахуванням викладеного, оскільки у встановлений строк апелянтом не виконані вимоги ухвали суду від 09 серпня 2019 року, у відкритті апеляційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 358 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2014 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: Т.Р. Куценко