П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: Джуги С.Д.

суддів : Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

за участю секретаря: Юрочко А.П.

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк», який є правонаступником Публічного акціонерного товаритсва "ВіЕс Банк",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року у складі судді Бенца К.К, у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк», який є правонаступником Публічного акціонерного товаритсва "ВіЕс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк" (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 07.04.2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «ВіЕс Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KF48320, згідно якого Банк надав відповідачу ОСОБА_1 , а остання отримала суму кредиту в сумі 15750,00 дол.США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних, з кінцевим терміном погашення суми кредиту та сплати відсотків в строк до 06.04.2033 року, з погашенням суми кредиту та сплати процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору та відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідно до додаткової угоди №4 від 10.03.2016 року кредитний договір викладено в новій редакції щодо сплати Позичальником частини отриманого кредиту. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором, відповідач належним чином не виконує. ОСОБА_1 порушувала терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Письмову вимогу банку про дострокове повернення кредиту відповідачем залишено без задоволення. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 07.11.2016 року перед позивачем по кредитному договору №KF48320 від 07.04.2008 року становить 12 485,27 дол.США, що в гривневому еквіваленті становить 319325,65 грн. (по курсу НБУ станом на 07.11.2016 року за 1 дол.США=25,576191 грн.), з яких: 11378,91 дол.США, що еквівалентно 291029,17 грн. - заборгованість по кредиту; 1100,42 дол.США, що еквівалентно 28144,55 грн. заборгованість по відсотках; 5,94 дол.США, що еквівалентно 151,92 грн. - заборгованість за пенею. З огляду на викладене, позивач просив стягнути на його користь із відповідача ОСОБА_1 вказану заборгованість, а також сплачений судовий збір у розмірі 5478,88 грн. (з яких 4789,88 грн. за подання позовної заяви, 689,00 грн. - за подання заяви про забезпечення позову).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 травня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF48320 від 07 квітня 2008 року в сумі 12 485,27 дол.США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ з розрахунку 1 дол.США=25,576191 грн. станом на 07.11.2016 р. становить 319 325,65 грн., з яких: 11378,91 дол.США, що еквівалентно 291 029,17 грн. - заборгованість по кредиту; 1 100,42 дол.США, що еквівалентно 28 144,55 грн. заборгованість по відсотках; 5,94 дол.США, що еквівалентно 151,92 грн. - заборгованість за пенею. Вирішено питання по судовим витратам.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд даного заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у позивача відсутні підстави для дострокового стягнення заборгованості за договором, оскільки з 2008 року по 2016 рік вона належним чином виконувала зобов`язання за договором, лише у 2016 року допустила незначну заборгованість, що станом на 07.11.2016 року становить 512,23 доларів США, а станом на час ухвалення рішення про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення у неї не було простроченої заборгованості за договором.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався і його не подав.

Сторони в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи і підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1054 ЦК України та ч.2. ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Матеріалами справи встановлено, що 07 квітня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та відповідачем ОСОБА_1 (надалі Позичальник) було укладено кредитний договір №KF48320, згідно якого Банк надав Позичальнику грошові кошти (споживчий кредит для купівлі квартири) в сумі 15750,00 дол.США, строком на 25 років, а Позичальник, отримала суму кредиту у розмірі 15750,00 дол.США та зобов`язалася повернути Банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що містяться в додатку №1 до кредитного договору і є його невід`ємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених умовами кредитного договору. Кінцевий строк погашення кредиту та сплати відсотків не пізніше 06.04.2033 року.

Згідно п.1.3 Кредитного договору процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 12% річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 22% річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 12% річних.

Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику кредит у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується заявою на видачу готівки №1479_55 від 07.04.2008 року.

10 березня 2016 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та Позичальником ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №4 до кредитного договору №KF48320 від 07 квітня 2008 року, за умовами якої Кредитний договір викладено в новій редакції «Кредитний договір (універсальний) фізичні особи_161213_VERS9». Так, згідно п.1.18 Угоди сторони дійшли згоди змінити умови сплати Позичальником частини кредиту, отриманого згідно умов Кредитного договору, а саме: Позичальник взяв на себе зобов`язання починаючи з березня місяця 2016 року по 18 лютого 2019 року включно, здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами у сумі не менше 140,0 дол.США в термін не пізніше останнього робочого дня місяця та починаючи з 01 березня 2019 року здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в сумі не менше 40,85 дол.США в термін не пізніше останнього робочого дня місяця. Останній платіж сплачується в розмірі залишку заборгованості по кредиту в термін не пізніше 06 квітня 2033 року. Прострочена заборгованість за кредитом визнається строковою. Строкові відсотки та строкові відсотки, що будуть нараховані на протязі 36 місяців від дати укладення Угоди обліковувати на рахунку строкової заборгованості з встановленням дати їх погашення не пізніше 10 квітня 2019 року.

Всупереч умов Кредитного договору, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за договором і допускав неодноразово прострочення виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до п. 12.1.8 Додаткової угоди №4 від 10.03.2016 року до кредитного договору №KF48320 від 07.04.2008 року «Кредитний договір (універсальний) фізичні особи_161213_VERS9» за прострочення Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за кредитом, забезпеченим іпотекою, та за кредитом, наданим на придбання житла, - щонайменше на три календарних місяці, Банк має право незалежно від інших положень Кредитного договору вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначений Банком частині.

Дострокове виконання боргових зобов`язань повинно бути здійснено Позичальником протягом 60 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від Банку, але в будь-якому разі не пізніше 75 календарних днів з дня направлення Банком відповідного повідомлення Позичальнику (у випадку користування кредитом, забезпеченим іпотекою, та кредитом, наданим на придбання житла).

З матеріалів справи, зокрема цифрового розрахунку заборгованості за укладеним договором, який витребуваний ухвалою суду апеляційної інстанції від 30.05.2019 року для перевірки доводів апеляційної скарги щодо належного виконання позичальником своїх зобов`язань договором, вбачається, що відповідач більше ніж три календарні місяці, починаючи з липня 2016 року, допускала прострочення виконання зобов`язань за договором, а саме не в повному обсязі вносила встановлені договором платежі, або взагалі їх не вносила. (а.с.187 -199).

Факт порушення строків виконання зобов`язань за договором відповідач визнає і в поданій нею апеляційній скарзі.

02.09.2016 року відповідачу направлено вимогу про дострокове погашення грошових зобов`язань за кредитним договором, однак, заборгованість не погашена.

Станом на 07 листопада 2016 року за відповідачем наявна заборгованість перед Банком по Кредитному договору №KF48320 від 07 квітня 2008 року в сумі 12485,27 дол.США, що в гривневому еквіваленті становить 319 325,65 грн. (по курсу НБУ станом на 07.11.2016 року за 1 дол.США=25,576191 грн.), з яких: 11378,91 дол.США, що еквівалентно 291029,17 грн. - заборгованість по кредиту; 1100,42 дол.США, що еквівалентно 28144,55 грн. заборгованість по відсотках; 5,94 дол.США, що еквівалентно 151,92 грн. - заборгованість за пенею.

Відповідачем відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України не подано належних та допустимих доказів, які б спростовували даний розмір заборгованості за договором.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для дострокового стягнення з відповідача заборгованості за договором та обґрунтовано задовольнив заявлений позов. Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: