Справа № 306/1015/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Мацунич М.В..

з участю секретаря: Микуляк Є.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 15 серпня 2019 року у справі № 306/1015/19 (Головуючий Жиганська Н.М.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2019 року ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що позивач є одноособовим власником житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані відповідачі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачі ОСОБА_4 (донька позивача), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (внуки позивача) у вищевказаному будинку не проживають тривалий час (більше одного року). Реєстрація відповідачів у будинку перешкоджає позивачу у вільному користуванні власністю, зокрема перешкоджає в оформленні субсидії на житлово-комунальні послуги.

Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просив суд визнати ОСОБА_4 1981 року народження, ОСОБА_5 2000 року народження, ОСОБА_6 2001 року народження такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Свалявського районного суду від 15 серпня 2019 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_1 , які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх представника ОСОБА_7 , які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно витягу № від 04.02.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно довідки № 323 від 28.02.2019 року, виданої виконкомом Березниківської сільської ради за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , 1981 рокународження (донька позивача), ОСОБА_5 , 2000 року народження та ОСОБА_6 , 2001 року народження (внуки позивача та діти ОСОБА_4 ).

Відповідно інформації № 248/02-05 від 05.06.2019 року, наданої на судовий запит щодо зареєстрованого місця перебування відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 згідно по господарського обліку значиться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти що до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно зі ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із основних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних тсвобод від 04 листопада 1950 року закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права ,за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суди повинні ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності (правова позиція Верховного суду, викладена у постанові від 24.10.2018 року справа № 31-37646 св 18: Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Відповідно до ст.. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуватися жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

При зверненні у суд із позовом позивач вказував на те, що відповідачі у будинку не проживають тривалий час (більше одного року), реєстрація їх перешкоджає в оформленні субсидії на житлово-комунальні послуги.

При постановленні рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач ОСОБА_2 не довів факт відсутності відповідачів понад встановлені строки передбачені ст.. 71 ЖК України без поважних причин у жилому будинку, внуки позивача проживали за місцем навчання, а потім позивач вигнав їх із будинку, і відповідачі порядок користування жилою площею не порушували, інтересу до вищевказаного житлового будинку не втрачали, там зберігають свої меблі та речі, а іншого житла у них не має і суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Посилання позивача на акт-обстеження проведений Березниківською сільською радою від 13 вересня 2019 року на підтвердження фактичного проживання в домогосподарстві в с. Березники, 392 станом на день його обстеження не свідчить про відсутність відповідачів понад встановлені строки передбачені ст.. 71 ЖК України без поважних причин у жилому будинку.

Інші доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.. ст.. 374, 375, 381-384 ЦПК України судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду від 15 серпня 2019 року залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного текста судового рішення

Повний текст постанови складено 12 лютого 2020 року..

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой