КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 757/60973/17-ц

провадження №22-ц/824/3087/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник відповідача Бригинець А . А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року /суддя Москаленко К.О./

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про відшкодування шкоди.

Заочним рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 18-20/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема не встановлена подія правопорушення, яке полягало у неправомірному списанні грошових кошів з карткового рахунка, не було ідентифіковано осіб, за розпорядженнями яких було вчинено самовільне списання коштів, не встановлена форма їх співучасті і роль кожного з них у заподіянні позивачу матеріальної шкоди. Також вказував, що не були досліджені документи, які підтверджують факт привласнення відповідачем коштів, а тому висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях. Зазначав про те, що позивачем були надані достатні докази, які підтверджують факт самовільного привласнення коштів відповідачем, які також є прямим підтвердженням протиправних дій відповідача і вказують на причинно-наслідковий зв`язок між неправомірним списанням та заподіяною шкодою, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Також представник апелянта вказував і на можливість суду першої інстанції призначити фінансову експертизу для з`ясування позиції відповідача, з урахуванням наданих чеків торгівельних закладів де були зроблені закупівлі платіжною карткою.

Апелянт та її представник в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що діями відповідача, які полягають у неправомірному списанні коштів в розмірі 3 348 грн. 16 коп. з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на її ім`я у ПАТ КБ «Приватбанк» їй заподіяна матеріальна шкода у вказаному розмірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України якою передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Виходячи з положень вказаних норм Закону відповідальність особи у вигляді обов`язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності таких умов, які утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправність поведінки, причинний зв`язок між поведінкою і шкодою, вина.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Вина є суб`єктивним елементом відповідальності.

Отже, заявляючи вимоги до відповідача, позивачу належить довести факт завдання їй шкоди завдавачем такої шкоди, зокрема: факт неправомірного списання відповідачем з вказаного рахунку коштів, надати докази вчинення ним протиправних дій, вину та причинно-наслідковий зв`язок між неправомірним списанням коштів з рахунку позивача та заподіяною шкодою. Проте, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин.

За положеннями ст. 60 ЦПК України, діючої на момент постановлення рішення, обов`язок довести ті обставини, на які особа посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на цю особу. Докази подаються сторонами та іншим особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

За вказаних обставин, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивачем не доведено порушення відповідачем прав позивача, а тому відсутні підстави згідно ст. 1166 ЦК України для відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3 348 грн. 16 коп.

Доводи апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема не встановлена подія правопорушення, яке полягало у неправомірному списанні грошових кошів з карткового рахунка, не було ідентифіковано осіб, за розпорядженнями яких було вчинено самовільне списання коштів, не встановлена форма їх співучасті і роль кожного з них у заподіянні позивачу матеріальної шкоди, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки саме на позивача покладено обов`язок доведення вказаних обставин.

Водночас, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано заяву про повернення коштів, без жодних доказів на її реагування та чеки, які не доводять руху коштів на рахунку позивача та обставин, на які вона посилається на підтвердження своїх вимог.

Фактично, позивач просить встановити подію правопорушення, яке полягало у неправомірному списанні грошових кошів з карткового рахунка, ідентифікувати осіб, за розпорядженнями яких було вчинено самовільне списання коштів, встановити форму їх співучасті і роль кожного з них, що не відноситься до повноважень суду в процесі розгляду цивільної справи про відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги про можливість суду першої інстанції призначити фінансову експертизу для з`ясування позиції відповідача, колегією суддів також не приймаються з огляду на позицію самого позивача. Так, про призначення експертизи в суді першої інстанції позивачем заявлено не було, як і не було заявлено жодного клопотання про витребування доказів, в разі виникнення труднощів у їх отриманні, зокрема ненаданні відповіді на запит про повернення коштів.

Не підлягає задоволенню і клопотання про призначення експертизи, висловлене апелянтом в апеляційній скарзі, з огляду на вище викладене та те, що для встановлення обставин руху коштів по рахунку не потрібні спеціальні знання, в разі подачі позивачем належних доказів на підтвердження позовних вимог, в даному випадку виписки по рахунку, або клопотання про витребування такої виписки в разі виникнення труднощів у наданні доказів.

Суд розглядає справи за заявою позивача на підставі наданих позивачем доказів, які він вважає достатніми для підтвердження своєї позиції та не вправі самостійно збирати докази.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року - залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: