Справа № 277/469/20
У Х В А Л А

"31" серпня 2020 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Прищепи Т.П.

за участю секретаря с/з Калантарян Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в залі суду смт Ємільчине подання подання Ємільчинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу,

в с т а н о в и в:

17.06.2020 Ємільчинський районний відділ державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) звернувся в суд з поданням і просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Ємільчинському районному відділі державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавче провадження № 61140754 з виконання рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області № 277/21/19 від 26.02.2019. за виконавчим документом сума боргу складає 415176,38 грн., а також 41517,63 виконавчого збору та 300 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

Державним виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавчої служби для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`являється, про причини неявки не повідомляє державну виконавчу службу.

Вжитими державним виконавцем заходами встановлено, що боржнику належить на праві власності нерухоме майно житловий будинок на який накладено арешт. На обліку в Пенсійному фонді України боржник не перебуває, пенсію не отримує, місця роботи за трудовим, цивільно правовими договорами не має. Рухоме майно в боржника відсутнє.

Представник Ємільчинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в поданні просив провести розгляд подання без участі представника виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України суд розглядає подання без участі та повідомлення сторін та згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладено на Державну виконавчу службу, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Судом встановлено, що на виконанні у Ємільчинському районному відділі державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавче провадження № 61140754 з виконання рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області № 277/21/19 від 26.02.2019. за виконавчим документом сума боргу складає 415176,38 грн., а також 41517,63 виконавчого збору та 300 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

З матеріалів долучених до подання вбачається, що рішення судів боржником у добровільному порядку не виконано.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з даною нормою закону та ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

З даної норми закону випливає, що таке обмеження може мати місце лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вживалися заходи, направлені на виконання рішення суду, та встановлення наявності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно відповіді на запит державного виконавця до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про останнє місце роботи, інформації щодо ОСОБА_1 не знайдено.

На обліку в Пенсійному фонді України як особа, яка отримує пенсію ОСОБА_1 не перебуває, що стверджується відповіддю ПФ України № від 22.05.2020.

З повідомлення МВС України вбачається, що в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 212109595 від 11.06.2020, у боржника ОСОБА_1 на праві власності є нерухоме майно житловий будинок, на який накладено арешт.

Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність самого факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

В розумінні вимог даного закону ухиленням від виконання зобов`язання, покладеного на боржника рішенням суду, є такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків.

Сам по собі факт невиконання рішення суду не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

З приведеного вище вбачається, що дії боржника в виконавчому провадженні свідчать про те, що він ухиляється від виконання рішення суду і такі його дії є свідомими.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

За змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено, що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов`язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Суд враховує, що з точки зору ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В той же час, суд враховує також і те, що відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Враховуючи ці обставини, встановлений рішення суду обов`язок боржника, тривалість виконавчого провадження, суд вважає, що такі заходи не можуть свідчити про обмеження прав боржника, оскільки як він, так і стягувач є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх інтересів державою.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість подання та його задоволення.

Керуючись ст. ст. 2,10, 12,18, 441 ЦПК України, ст.ст.1, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст.6-8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити.

Тимчасово обмежити в праві виїзду за кордон без вилучення паспорта для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 від 22.10.2013 року, РНОКПП НОМЕР_2 , до виконання боргових зобов`язань.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Суддя: Т. П. Прищепа