ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 639/2640/18

Провадження № 22-ц/818/1033/20

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справуапеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року у складі судді Труханович В.В.,

у цивільній справі № 639/2640/19за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

24.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 78 743, 70 грн., які складаються із розміру матеріальної шкоди - 68 743, 70 грн., та розміру моральної шкоди - 10 000, 00 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 18.05.2017 р. автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , скоїв наїзд на транспортні засоби за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд.323/5 , що були припарковані та скрився з місця ДТП, однак потім було встановлено, що наїзд був здійснений саме вищезазначеним автомобілем. Наїзд було здійснено на чотири автомобілі, серед яких також був автомобіль «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказаному автомобілю було завдано механічних пошкоджень.

18.05.2017 року близько 13 год. 18 хв. було повідомлено екіпаж патрульної поліції про ДТП без потерпілих та автомобіль, який скоїв ДТП та скрився з місця події. Поліцейськими на місці була складена схема місця ДТП та отримані пояснення.

Відповідно до пояснень позивача, а також пояснень інших водіїв ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , транспортні засоби яких також були пошкоджені вбачається, що позивач та усі інші водії, припарковали свої автомобілі та ненадовго відійшли по особистим справам, а коли повернулися побачили, що автомобілям нанесені механічні пошкодження. Окрім того, громадянка ОСОБА_6 зазначила, що стала свідком того, що автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на транспортний засіб позивача та на автомобілі вищезазначених водіїв та скрився з місця ДТП та зазначила, що за кермом була жінка, приблизно 35 років, волосся світле, також зазначила, що поряд знаходилась дитина, приблизно 5 років.

Відповідно до пояснень, які надав власник ВАЗ «21104», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом на час ДТП була дівчина на ім`я ОСОБА_7 , яку він мало знає, яка і повинна відповідати за шкоду завдану внаслідок ДТП.

На неодноразові звернення позивача до органів Національної поліції України, було надано відповідь, що встановити винну особу у ДТП не вбачається можливим.

Страхова компанія відповідача та МТСБУ також відмовилися від відшкодування позивачу шкоди, оскільки ним не було надано доказів на підтвердження того, хто є винним у скоєнні ДТП.

Відповідно до звіту вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 43/06-17 від 07.07.2017 р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 68 743, 70 грн.

Крім того, ОСОБА_1 посилався на те, що йому було завдано моральних страждань, які полягали у тому, що він повинен був витрачати свій час на звернення до суду, проведення експертизи, звернення за юридичною допомогою. Також, він не міг користуватися автомобілем, який потрібен йому для заняття підприємницькою діяльністю у зв`язку з чим він був змушений звернутись до суду з позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що довіреність видана на ім`я ОСОБА_2 уповноважила його на право експлуатації транспортного засобу, що фігурує у ДТП. Вказане право експлуатації надає відповідачу статус володільця автомобіля, а це, на думку скаржника передбачає обов`язок відповідальності за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подав.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 , не є належним відповідачем у вказаній цивільній справі, так як на момент настання ДТП він не був особою, яка фактично володіла транспортним засобом та його вина у ДТП не доведена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Матеріалами справи підтверджується, що 18.05.2017 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на транспортні засоби за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд.323/5 , що були припарковані та скрився з місця ДТП.

18.05.2017 р. близько 13 год. 18 хв. було повідомлено екіпаж патрульної поліції про ДТП без потерпілих та автомобіль, який скоїв ДТП та скрився з місця події. Поліцейськими на місці була складена схема місця ДТП та отримані пояснення. (т.1, а.с. 23, 28, 29, 30, 32, 33)

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 18.05.2017 року, чотири автомобілі, які були припарковані за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд .323 / 5 , зазнали механічних пошкоджень.

Одним з автомобілів, які зазнали механічних пошкоджень, є автомобіль «AUDI 100» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . (т.1, а.с. 20-21)

З Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 43/06-17 від 07.07.2017 р., складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер-Експерт», вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 31 919, 63 грн, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 68 743, 70 грн. (т. 1, а.с.34-45)

Позивач звертався до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Харкові із запитами щодо ходу перевірки відомостей за дорожньо-транспортною пригодою, на що йому було повідомлено, що інспектором ВРОМ ДТП УПП в м. Харкові Титаренко М.М. були вжиті всі можливі заходи для встановлення винних осіб. Наразі інформації для встановлення винної особи недостатньо, розшукові заходи призупинені до встановлення нових відомостей, що мають значення у справі. (т.1, а.с. 24, 26)

17 листопада 2010 року ОСОБА_10 видав на ім`я ОСОБА_2 генеральну довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в усіх державних, громадських, господарських та інших організаціях, в тім числі у відповідних органах нотаріату, автомагазинах, Державтоінспекції з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, користуванням, розпорядженням, страхуванням належного йому автомобіля ВАЗ 21104, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказана довіреність була посвідчена Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Морозом В.М. та зареєстрована в реєстрі за № 5328. (т.1, а.с. 166)

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 18 вересня 2014 року та Актовим записом про смерть № 13159 від 18 вересня 2014 року. (т.1, а.с. 137, 169)

17.02.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 відбулася домовленість про продаж належного ОСОБА_13 на праві власності автомобіля марки ВАЗ-21104 д.н.з. НОМЕР_1 , про що було укладену відповідну угоду від 17.02.2017 року в простій письмовій формі. (т.1, а.с. 103)

ОСОБА_2 та ОСОБА_12 написали розписку, у якій відобразили факт купівлі-продажу автомобіля та передачу його і отримання відповідачем коштів в розмірі 2 350,00 доларів США. Даною розпискою та актом, що являються письмовими доказами, відповідач підтвердив одержання грошової суми та передачу транспортного засобу ОСОБА_12 (т.1, а. с. 103, 104)

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено показаннями свідка ОСОБА_12 , що на момент ДТП, яка мала місце 18.05.2017 року, автомобіль ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 , за допомогою якого було спричинено шкоду, перебував у його фактичному користуванні.

В подальшому автомобіль ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 було продано, що вбачається з відомостей Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України, а саме, що 08.06.2017 року відбулася перереєстрація нового власника автомобіля ВАЗ 21104, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за договором купівлі продажу. (т.1, а.с. 125)

Як вбачається з копій протоколів про адміністративне правопорушення від 15.08.2019 року, відносно ОСОБА_14 були складені два протоколи про скоєння останньої 18.05.2017 року адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КпАП України. (т.2, а.с. 31)

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 своїми діями якимось чином порушив Правила дорожнього руху України, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, а тому відповідно вимог ст. ст. 1187, 1188 ЦК України не може нести відповідальність за завдану позивачу матеріальну шкоду та моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин, хоча зі свого боку скаржник не надав жодного доказу, який би спростовував доводи заявника та висновки суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують даного рішення тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина