Справа № 191/1837/20
Провадження № 4-с/191/7/20
У Х В А Л А

"28" серпня 2020 р. м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кухар Д.О.

при секретарі Яніной О.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Банк А.А., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Банк А.А..

27.08.2020 року представник скаржника ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.06.2020 року ОСОБА_1 до Синельниківського міськрайонного суду подано скаргу на дії головного державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Банк А.А. з приводу визнання неправомірними дій Головного державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Банк А.А., щодо винесення постанови № 61647202 від 08 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження за вимогою № Ф-8686- і 53У, виданою 15.11.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь держави у розмірі 26539 гривень 26 копійок, та визнання цієї вимоги такою, що не підлягає виконанню. Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження № 61647202 від 08 квітня 2020 року, виконавче провадження відкрите щодо фізичної особи на підставі вимоги, виданої Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Податкового кодексу України. Таким чином вимога № Ф-8686-53У, видана 15.11.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, про стягнення з нього коштів на користь держави у розмірі 26539 гривень 26 копійок - не підлягає виконанню. На даний час рішення по справі не прийнято і стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку продовжується.

У зв`язку з цим просить зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 61647202 від 08.04.2020 року за вимогою № Ф-8686-53У, виданою 15.11.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь держави у розмірі 26539 грн. 26 копійок.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, однак до його початку надав клопотання про розгляд заяви без його участі. Вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Суд, дослідивши заяву, матеріали скарги № 191/1837/20, та оцінивши їх у скупності, дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, а ч.2 ст. 449 цього Кодексу передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

У відповідності до п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим, ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно зі ст.129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а згідно ст. 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" міститься роз`яснення про те, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Отже, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. ст.447-451 ЦПК України суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів, так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Оскільки у розділі VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень» немає норми, яка передбачає можливість забезпечення судом скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця шляхом зупинення виконання судового рішення, суд вважає, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.18, 260, 447-449, ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника скаржника ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ССуддя : Д. О. Кухар