КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року м. Київ

Справа № 758/12787/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/7375/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Лугового Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Девелопмент» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Васильченка О.В. 21 травня 2019 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ліберо», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Лариси Володимирівни, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк народний капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл групп», ОСОБА_2 про визнання зобов`язань припиненими,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за Договором іпотеки №53/15-1.2 від 01 грудня 2015 року, право вимоги за яким відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Лідеро» на підставі Договору про відступлення права вимоги від 31 липня 2018 року №2, до набрання рішенням суду по даній справі законної сили.

Ухвала суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, у разі задоволення позовних вимог, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду .

Не погодилась із вказаним судовим рішенням особа, яка не брала участь у справі - ТОВ «Фінансова компанія «Девелопмент», представником подано апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи. Зазначає, що вказана ухвала порушує права заявника, як власника квартири, на момент її постановлення. Вказує на те, що позов є немайновий, майно на яке накладено арешт не знаходиться у власності відповідача, тобто таке забезпечення не можна визнати співмірним. Апелянт не є учасником справи, проте суд вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне йому на той момент нерухоме майно, тобто порушив його право власності гарантоване ст. 41 Конституції України та ст. 32 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та скасувати вказані заходи забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Девелопмент» не є власником квартири АДРЕСА_1 , право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_3 , який на даний час є її власником. Зазначає, що апелянтом необґрунтовано яким чином ухвала від 21 травня 2019 року порушує його права або інтереси. Вказує на те, що заходи забезпечення позову є обґрунтованими та їх скасування призведе до того, що виконання рішення суду у даній справі може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Враховуючи викладене просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Девелопмент» - Мельничук І.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Від представника ТОВ «ФК «Ліберо» - Сіваченко В.В. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Інші особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки до суду не повідомили, а тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Ліберо», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В., за участю третіх осіб: ПАТ «Банк народний капітал», ТОВ «Гарант Ойл Групп», ОСОБА_2 , про визнання зобов`язань припиненими та зобов`язання вчинити дії, в якому просила визнати припиненими зобов`язання, які виникли у ОСОБА_1 з договору іпотеки №53/15-І.2 від 01 грудня 2015 року при забезпеченні кредитного договору №53/15-К від 01 грудня 2015 року, іпотекою 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати ТОВ «ФК «Ліберо» передати ОСОБА_1 договір іпотеки №53/15-І.2 від 01 грудня 2015 року та разом з ним повернути оригінали правовстановлюючих документів на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Одночасно з поданням до суду позову, позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за договором іпотеки №53/15-І.2 від 01 грудня 2015 року, право вимоги за яким відступлено ТОВ «ФК «Ліберо» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 31 липня 2018 року №2.

Заява мотивована тим, що 05 липня 2018 року позивач дізналась, що переможцем аукціону з реалізації лоту (право вимоги за кредитним договором №53/15-К від 01 грудня 2015 року) стало ТОВ «ФК «Ліберо» за ціною лоту 1100000,00 грн, яким було придбано право вимоги боргу за кредитним договором №53/15-К від 01 грудня 2015 року. ТОВ «ФК «Ліберо» стало новим кредитором за вказаним кредитним договором, попереднім кредитором ПАТ «Банк Народний Капітал» на підставі Акту приймання-передачі документів було передано ТОВ «ФК «Ліберо» документи на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, в разі реалізації ТОВ «ФК «Ліберо» права на стягнення за договором іпотеки буде неможливо виконати рішення суду у даній справі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до п. п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду першої інстанції із вказаним вище позовом, в якому просила скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав приватної власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та скасувати запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на вказану вище квартиру. Тобто, фактично, предметом спору є право власності на квартиру та його перехід від позивача до відповідача. А отже до вирішення справи по суті, обмеження прав власника, який є відповідачем у справі, є співмірним із заявленими позовними вимогами. Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення вказаного позову як шляхом накладення арешту на вказану квартиру, так і забороною вчиняти дії щодо відчуження спірної квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду першої інстанції із вказаним вище позовом, в якому просила визнати припиненими зобов`язання, які виникли у неї з договору іпотеки №53/15-І.2 від 01 грудня 2015 року при забезпеченні кредитного договору №53/15-К від 01 грудня 2015 року, іпотекою 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 ; зобов'язати ТОВ «ФК «Ліберо» передати ОСОБА_1 договір іпотеки №53/15-І.2 від 01 грудня 2015 року та разом з ним повернути оригінали правовстановлюючих документів на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Тобто, предмет спору становить наявність прав іпотекодержателя, тобто фактично спір стосується прав на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1 , а точніше право на реалізацію. Крім того, перехід права власності на вказану квартиру до іншої особи може призвести до неможливості виконання рішення суду, оскільки власником спірної квартири до вступу рішення в законну силу, буде інша особа. Також зміна власника квартири призведе до затягування вирішення спору по суті, оскільки потрібно буде залучати до справи нових учасників, що значно може ускладнити та затягнути розгляд справи по суті.

А отже до вирішення справи по суті, обмеження прав власника, є співмірним із заявленими позовними вимогами. Крім того, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов є немайновий, майно на яке накладено арешт не знаходиться у власності відповідача, тобто таке забезпечення не можна визнати співмірним, колегія суддів відхиляє. Так, предметом спору є припинення зобов`язання, які виникли у позивача з договору іпотеки №53/15-І.2 від 01 грудня 2015 року при забезпеченні кредитного договору №53/15-К від 01 грудня 2015 року, та зобов'язання ТОВ «ФК «Ліберо» передати ОСОБА_1 договір іпотеки №53/15-І.2 від 01 грудня 2015 року та разом з ним повернути оригінали правовстановлюючих документів на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Тобто, фактично, предметом спору є право власності на квартиру АДРЕСА_1 та його перехід від позивача до відповідача, тобто порушено цивільне право позивача. Оскільки зареєстрований власник має право на розпорядження майном, то невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Матеріали справи підтверджують перехід прав на спірну квартиру від відповідача до особи, яка звернулась з апеляційною скаргою, але на момент звернення із апеляційною скаргою ТОВ ФК «Девелопмент» вже не є власником цього майна. Таким чином, оскаржувана ухвала впливає на права власника, але не є такою, що порушує право.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено належних доказів та обставин, з якими суд першої інстанції пов`язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, на правильність висновків суду першої інстанції не впливає та не спростовує їх. Крім того, підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Девелопмент» - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 04 вересня 2020 року.