Справа № 503/670/19
Провадження № 2/493/82/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючої-судді Мясківської І.М.,

за участю секретаря Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі суми зарахованої заробітної плати майстра лісу за період з 2016 року по 2019 рік та моральної шкоди в розмірі 1,5 млн. гривень.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку із його незаконним звільненням відповідачем з посади майстра лісу ДП «Кодимське лісове господарство», він потребує відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивач та представник позивача адвокат Бузовський О.І. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Крім того, позивач пояснив, що перебуваючи на посаді майстра лісу ДП «Кодимське лісове господарство» в період з 2014 року по 20919 рік, він міг би отримувати заробітну плату, яку не отримував через незаконне звільнення його ОСОБА_2 . Стверджує, що він терпить у зв`язку зі звільненням моральні страждання, порушені його соціальні зв`язки з суспільством, до того ж відчуває приниження, з зв`язку з чим спросить стягнути з відповідача і моральну шкоду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. (а.с. 94)

В силу ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази, що перебувають в матеріалах цивільної справи, судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 , згідно відомостей, що містяться в копії трудової книжки від 11.09.1975 року заповненої на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 111),15.01.2011 року був переведений лісником обходу № 8 Слобідського лісництва ДП «Кодимське лісове господарство», 16.02.2012 року був переведений майстром лісу обходу № 1 Слобідського лісництва ДП «Кодимське лісове господарство», а 16.05.2016 року був звільнений за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором за п. 3 ст. 40 КЗпП згідно наказу директора Державного підприємства «Кодимське лісове господарство» ОСОБА_2 за № 19-к від 16.05.2016 року (а.с. 112).

Підставою звільнення стало систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на ОСОБА_1 трудовим договором, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (п. 3 ст. 40 КЗпП України).

Підставою застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 став акт результатів планової ревізії Балтської міжрайонної державної фінансової комісії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Кодимське лісове господарство» за період з 01.09.2011 року по 31.08.2015 року, за результатами якої був виданий наказ директора ДП «Кодимське лісове господарство» ОСОБА_2 за № 8 від 05.01.2016 року (а.с. 6), зі змісту резолютивної частини якого вбачається, що наказано оголосити догану майстру лісу обходу № 1 Слобідського лісництва ОСОБА_1 за допущення незаконної рубки 162 дерев у кв. 57 вид. 19 пл . 2,9 га та 408 дерев кв. 58, оголосити догану.

Результати планової ревізії Балтської міжрайонної державної фінансової комісії оскаржені не були, натомість були оскаржені накази директора ДП «Кодимське лісове господарство» ОСОБА_2 за № 8 від 05.01.2016 року (а.с. 6), накази № 40 від 22.03.2016 року та № 56 від 26.04.2016 року про оголошення ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді доган, які не містяться в матеріалах справи. Результатом оскарження вказаних наказів стало відмовлення в задоволенні позову про визнання незаконними вказаних наказів рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23.07.2017 року (а.с. 48-49), яке було оскаржене до Одеського апеляційного суду, однак постановою Одеського апеляційного суду від 21.03.2018 року (а.с. 50-54) апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без розгляду, а рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року - без змін.

Враховуючи вищевикладені обставини, суду не надано доказів неправомірності та незаконності звільнення ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина першастатті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. (ст. 1174 ЦК України)

Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року зі змінами, передбачає, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 2 п. 5 вищезазначеної Постанови суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Крім того, ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказуваннями.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

В ході судового розгляду не встановлено, що дії ОСОБА_2 були неправомірними чи незаконними, не встановленими між цими діями і шкодою безпосередній причинний зв`язок та вину відповідача, не встановлено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань у зв`язку із незаконними діями відповідча.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 77, 78, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 13.02.2020 року.

СУДДЯ