Справа № 452/2768/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"10" січня 2020 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

при секретарі Кафтан О.Ю.,

із участю: представника позивача адвоката Кука І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_2 та просить у судовому порядку стягнути із відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 5400 доларів США, 6000 грн. - витрат на правову допомогу та судовий збір. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 06.06.2019 року відповідач отримав від позивача кошти у сумі 5400 доларів США, які зобов`язався повернути до 06.07.2019 року, про що написав розпису про отримання позики. ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув, а тому позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача суму боргу.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав просив його задовольнити, посилався на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, із відзивом на позов не звертався, тому суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечив представник позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного:

Судом установлено, що 6 червня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5400 доларів США із терміном повернення до 06.07.2019 року, що підтверджується письмовою розпискою, даною особисто відповідачем.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як установлено судом відповідач ОСОБА_2 порушив умови договору позики, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов договору позики суду не представлено; однаково стороною відповідача не надано жодних даних на спростування існуючих правовідносин чи будь-яких доказів у цивільному спорі.

А тому беручи до уваги наведені норми законів і те, що відповідач не повернув своєчасно позивачу борг в сумі 5400 доларів США., що підтверджується оригіналом розписки, копія якої долучена позивачем до матеріалів справи, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача вказану суму боргу. Виходячи з цього суд переконаний у необхідності присудити до стягнення договірного зобов`язання в іноземній валюті, що відповідає висновкам Великої палати Верховного Суду від 19.01.2019 року в справі №464/3790/16-ц.

Разом з тим згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 на підтвердження обставин для компенсації витрат на правничу допомогу (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. А тому, оскільки позивачем не представлено суду належного документального підтвердження витрат на правову допомогу, то у цій частині позову суд відмовляє за недоведеністю.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача заборгованості за договором позики, підстав для визнання договору недійсним відповідачем не заявлялось, відтак позов в цій частині підставний та підлягає задоволенню; також слід стягнути із відповідача у користь позивача документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору, в решті частині позову стосовно витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , у користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_2 , - 5400(п`ять тисяч чотириста)доларів США, 768,4(сімсот шістдесят вісім гривень 40коп.)грн. сплаченого судового збору.

У частині присудження до стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити за недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення 20 січня 2020 року повного судового рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача у порядок і строк, передбачений ст. 284 ЦПК України.

Суддя