БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2-о/361/166/20, cправа № 361/5264/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» вересня 2020 року м. Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Телепи Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , служба у справах дітей Броварської міської ради Київської області, про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даною заявою, в якій просить видати стосовно кривдника - ОСОБА_2 обмежувальний припис на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: - заборонити ОСОБА_2 наближатися до місця її проживання (перебування) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; - заборонити ОСОБА_2 спілкуватися з нею та малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з нею та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб; проінформувати уповноважені підрозділи Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про видачу обмежувального припису для взяття кривдника - ОСОБА_2 на профілактичний облік, а також Броварську районну державну адміністрацію та виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, стягнути із ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 5 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування вимог зазначається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу. Від спільного подружнього життя у них народився син: ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На початку 2019 року ОСОБА_2 став систематично вчиняти дії щодо психологічного насильства над заявницею, шляхом словесних образ, нецензурної лайки, приниження, залякування, тощо. Майже завжди всі ці дії відбувалися у присутності малолітнього сина, що негативно впливає на його психічне здоров`я, завдає душевних страждань, а також формує хибну уяву про поведінку чоловіка (зокрема батька) та його роль у сім`ї.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 й ОСОБА_4 , зареєстрований 21 вересня 2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 853; відновлено ОСОБА_4 дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 »; стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі - 2 500 грн. 00 коп.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжує психологічний тиск на заявницю, зокрема ображає її по телефону, надсилає непристойні смс-повідомлення, за місцем її проживання вчиняє сварки, під час яких висловлює погрози фізичною розправою, інколи намагається застосовувати фізичну силу. Часто такі сварки відбуваються у присутності дитини, що негативно впливає на його психологічний стан. Таким чином, неетична поведінка ОСОБА_2 не тільки порушує права заявника, а й шкодить її інтересам. З приводу порушення громадського порядку, образ та застосування фізичної сили ОСОБА_1 змушена постійно звертатися до органів поліції. Про систематичне вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства заявниця також повідомляла службу у справах дітей Броварської міської ради Київської області. З підстав видачі обмежувального припису стосовно кривдника ОСОБА_2 заявниця звернулася до суду.

Ухвалою суду від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 заяву підтримали, просили її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву не визнав, пояснив, що будь-яких насильницькій дій щодо позивача та їх спільного малолітнього сина він не вчиняв. На даний час між ним та заявником існують непорозуміння щодо його участі у вихованні дитини

Заінтересована особа служба у справах дітей Броварської міської ради Київської області у судове засідання представника не направила, 27 серпня 2020 року подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника, в якій також вказала, що будь-які підстави для задоволення даної заяви відсутні. ОСОБА_1 жодного разу не зверталася до служби у справах дітей щодо насильства у сім`ї як того вимагає законодавство. Разом з тим, на засіданні служби за заявою

ОСОБА_2 було розглянуто питання щодо участі батька у вихованні сина та складено відповідний висновок.

Вислухавши пояснення заявника, її представника, заперечення заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від спільного подружнього сина у них народився син, ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року, що набрало законної сили 03 серпня 2019 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 й ОСОБА_4 , зареєстрований 21 вересня 2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 853; відновлено ОСОБА_4 дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 »; стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі - 2 500 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Згідно із пунктами 3, 4, 5, 7, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб , зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства .

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 та пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

За частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3, 4 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків з наданням заявником доказів на підтвердження настання відповідних обставин.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №756/2072/18.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 впродовж 2019-2020 років неодноразово зверталася до органів національної поліції із заявами щодо неправомірних дій ОСОБА_2 . Разом з тим, висновки Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області не містяться у собі даних щодо наявності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ознаками статті 173-2 КУпАП. Докази внесення до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства щодо малолітнього сина та заявника, а також притягнення ОСОБА_2 з цих підстав до адміністративної відповідальності у матеріалах справи не міститься.

При розгляді даної справи по суті встановлено, що між ОСОБА_1 й ОСОБА_2 існують спірні відносини щодо визнання місця проживання дитини та участі батька у його вихованні. Обставини взаємовідносин учасників справи між собою та їх спілкування були перевірені та досліджені під час перегляду відеозаписів, наданих заявником.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді у Броварському міськрайонному суді Київської області перебуває цивільна справа № 361/3315/20 (провадження № 2/361/2520/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та встановлення графіку побачень.

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 16 червня

2020 року № 444 надано до суду висновок про встановлення порядку участі батька, ОСОБА_2 , у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доказів на підтвердження чинення домашнього насильства ОСОБА_2 у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявником до суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника та малолітньої дитини у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Керуючись статтями 263-265, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , служба у справах дітей Броварської міської ради Київської області, про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01 вересня 2020 року.

Суддя В.О.Василишин