Справа № 541/2012/19
Номер провадження 2/541/104/2020
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
04 лютого 2020 року м.Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючої, судді Куцин В. М.,
секретаря судових засідань Євдокимової Н.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду м. Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до Гаркушинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, третя особа ОСОБА_2 ,
06 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гаркушинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, третя особа ОСОБА_2 .
Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .
Обґрунтовуючи позов посилався на те, що в с. Гаркушинці , Миргородського району проживали його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Він проживав та був зареєстрований спільно з батьками в будинку АДРЕСА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_3 .
За життя батькам належав житловий будинок АДРЕСА_1 .
Після смерті матері він звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Карбан Є.О. для оформлення спадщини на житловий будинок , але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивуючи тим, що відсутній правовстановлюючий документ на це майно.
На даний час оформити належним чином правовстановлюючий документ на житловий будинок на ім`я померлого спадкодавця він не має можливості оскільки відповідно до п.11 ч.2 ст.346 ЦК України право власності припиняється внаслідок смерті власника.
На момент смерті матері він проживав разом з нею, про відмову від спадщини не заявляв, отже фактично прийняв спадщину , але за обставин що склалися не може оформити право власності в порядку спадкування, тому вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ухвали судді від 06 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання .
Ухвалою суду від 05 грудня 2019 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Гаркушинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.
Представник відповідача Гаркушинської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, в раніше поданій заяві просив розглядати справу за відсутності представника відповідача, заперечень проти позову не має ( а.с. 34,49).
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належим чином (а.с. 92).
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20.03.1982 (а.с. 6).
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25.02.2019 (а.с. 7).
Позивач ОСОБА_5 є сином померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 27.02.1971 (а.с. 17).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно померлої, у тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав останній на підставі погосподарської книги №9 Гаркушинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (особовий рахунок № НОМЕР_4 ) (а.с. 65).
Відповідно до довідки Гаркушинської сільської ради Миргородського району №02-08/870 від 05.09.2019 на момент смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_1 , 1971 року народження (а.с. 20).
Згідно довідки Гаркушинської сільської ради Миргородського району від 02.09.2019 №02-08/858 будинок по АДРЕСА_1 дійсно був збудований подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в 1967 році, що відповідає даним технічного паспорту на вказане будинковолодіння (а.с. 3-14)
Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Карбана Є.О. від 29 серпня 2019 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.15).
Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно.
Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 була власником житлового будинку господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: погосподарською книгою №9 Гаркушинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (особовий рахунок № НОМЕР_4 ), де ОСОБА_3 записана головою домогосподарства (а.с. 65).
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.
Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.
Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності.
Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Спадщина може бути визнана відумерлою та передана у комунальну власність в порядку визначеному ст. 1277 ЦК України і тому саме міська рада за місцем відкриття спадщини є відповідачем по справі.
Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку з господарським спорудами та будівлями підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після його смерті.
Позивач є спадкоємцем по закону майна, яке належало померлій матері ОСОБА_6 , вчинив дії по прийняттю спадщини, тому він набув право на це майно в порядку спадкування. Це право відповідачем не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає.
Оскільки право позивача на оформлення його спадкових прав на житловий будинок померлої ОСОБА_3 порушено, то воно підлягає судовому захисту.
Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення.
В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз`яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.
Керуючись ст.ст. 328, 392, 1217, 1268,1261 ЦК України, ст. ст. 5,10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити .
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянином України, уродженцем міста Миргород Полтавської області, проживаючим АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повне судове рішення складено 13.02.2020 року.

Суддя: В. М. Куцин