Справа № 509/4154/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

01 вересня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Савченко М.В.,

розглянувши заяву адвоката Селюкова П.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача: Дальницька сільська рада Овідіопольського району Одеської області про визнання рішення протиправним та скасування права власності

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 р., представник позивача адвокат Селюков П.В., звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із заявою про забезпечення позову,в якій просив накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер - :03:001:1660, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 або будь-кому іншому вчиняти будь-які дії по демонтуванню огорожі, споруд та будь-які інші дії на даній земельній ділянці до моменту вирішення спору по суті.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що Рішенням Дальницької сільської ради №361-ХХІУ 13 сесії ХХІV скликання від 30.03.2004 р. вирішено погодити надання у власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,09 га в АДРЕСА_2 , для ведення особистого підсобного господарства, дозволити розробку проекту відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого підсобного господарства в АДРЕСА_2 та рекомендовано гр. ОСОБА_1 виготовити технічну документацію по складанню державного акту на право власності на надану йому земельну ділянку.

Після прийняття зазначеного рішення ОСОБА_1 огородив надану у власність йому земельну ділянки та почав сплачувати податки за земельну ділянку.

В подальшому, ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Департамент сприяння законності» договір №222/10-ПЗ від 23.11.2010 р. про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0900 га у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 та безпосередньо розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. На підставі вказаного договору було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0900 га у власність.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області та намагався погодити вищезазначений проект землеустрою, однак на теперішній час такий проект не затверджений. В 2020 р. ОСОБА_1 дізнався про те, що в 2019 р Рішенням Дальницької сілької ради Овідіопольського району Одеської області №1129-VII від 04.09.2019 р. вирішено надати громадянину України ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0609 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), із земель запасу житлової та громадської забудови, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Пізніше, 27.05.2020 р. Рішенням Дальницької сільскої ради Овідіопольського району Одеської області №1625-VII від 27.05.2020 р. вирішено затвердити проект землеустрою та передати безоплатно у власність гр. України ОСОБА_3 земельну ділянку площею, 0,0609 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 по суті є однією і тією ж земельною ділянкою, кадастровий номер :03:001:1660, зі зміненою адресою розташування.

Заявник вказує, що накладення арешту на земельну ділянку та заборонавчинення будь-яких дії по демонтуванню огорожі, споруд та будь-які інші дії на даній земельній ділянці до моменту вирішення спору по суті, йому необхідно для ефективного захисту порушених та оспорюваних прав, так як є реальна загроза їх порушення шляхом відчуження такої земельної ділянки, пошкодження майна, яке побудоване позивачем на земельній ділянці, яким він користується більш ніж 16 років, що значно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, у випадку його задоволення.

Суд, дослідивши надані докази та вивчивши заяву про забезпечення позову приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 пунктів 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; та забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст. 149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, насамперед забезпечення позову шляхом накладення арешту повинно бути обґрунтовано доказами, щодо наявності у відповідача у власності об`єктів нерухомого майна, на які позивач просить накласти арешт.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цей правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України у справі за № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 16 червня 2011 № 5-рп/2011 у справі № 1- 6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Протоколу. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2019 року (справа № 911/1695/18) зазначив наступне: законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Згідно з п. 43 рішення ЄСПЧ у справі «Шмалько проти України», право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до п. 4 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Дослідивши матеріали, додані до позовної заяви, вивчивши обґрунтування позивача щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а застосування саме таких видів забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам та фактично реалізує мету його застосування.

Керуючисьст.151-154 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0609 га, кадастровий номер :03:001:1660, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , та будь-яким фізичним чи юридичним особам вчиняти будь-які дії по демонтуванню огорожі, споруд та будь-які інші дії щодо будівель та споруд, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,0609 га, кадастровий номер :03:001:1660, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також проведення на ній будь-яких монтажних, будівельних робіт та розміщення, в тому числі тимчасове, будь-якої монтажної, будівельної техніки, матеріалів, приладів та/або транспортних засобів.

Ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову направити негайно для виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: Кочко В.К.