ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1166/20 Справа № 195/1062/19 Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 26 квітня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, викладеними на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач порушила свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 09.06.2019 року має заборгованість в сумі 474 072,67 грн, з яких: заборгованість за кредитом 10 256,64 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 458 697,80 грн; заборгованість за пенею та комісією 5 118,23 грн, натомість до стягнення позивач вказує заборгованість за кредитом в сумі 10 256,64 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 117 282,19 грн за період з 26.04.2010 року по 01.11.2017 року.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та судові витрати.

Заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в наданому розрахунку заборгованості вказані суми боргу, відповідно до умов Кредитного договору. Відповідач своїм підписом в заяві підтвердила ознайомлення та згоду з умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.04.2010 року відповідачем складена та підписана анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Розмір кредитного ліміту в анкеті-заяві не зазначено, в той час як позивач у позовній заяві зазначає суму отриманого відповідачем кредиту в розмірі 10 500,00 грн.

Анкета-заява не містить інформації щодо отримання відповідачем кредитної картки, її вид, строк дії, процентну ставку та інформації щодо ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 09.06.2019 року, яку просить з неї стягнути, в сумі 127 538,83 грн, з яких: заборгованість за кредитом 10 256,64 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 117 282,19 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

При цьому, з дослідженої судом анкети-заяви, заповненої ОСОБА_1 26.04.2010 року, вбачається, що у вказаній заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення кредитного ліміту, визначення розміру процентів, що не дає суду можливості визначити умови кредитного договору та відповідно перевірити правильність розрахунку заборгованості.

Також не надано доказів того, що саме такі Умови та правила надання банківських послуг, які надані позивачем, є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені Умови та правила надання банківських послуг мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брала на себе зобов`язання відповідач з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в анкеті-заяві міститься розділ «Виявляю бажання оформити на своє ім`я», зі змісту якого вбачається, що позичальник зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: картка «Універсальна», зарплатна картка, картка класу Gold, пенсійна картка, депозит, ідентифікація за паспортом, проте даний розділ не містить будь-яких відміток про обрання позичальником конкретної послуги.

В графі анкети щодо встановлення кредитного ліміту на платіжну картку відсутня будь-яка інформація щодо визначення його розміру.

Анкета-заява не містить інформації щодо базової процентної ставки.

Звертаючись з позовними вимогами, банк у своїй заяві зазначив про отримання позичальником кредиту у розмірі 10 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами, оскільки розмір кредитного ліміту зазначено лише в тексті позовної заяви, тоді як в кредитному договорі, наданому банком, така інформація відсутня.

Посилання позивача на довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як належний доказ погодження сторонами умов договору щодо розміру процентної ставки, не можуть бути прийняті у якості належного та достовірного доказу у розумінні ст.ст.77, 79 ЦПК України, оскільки з зазначеної довідки вбачається, що вона є додатком до договору SAMDN50OTC003083554 та містить особистий номер НОМЕР_1 , тоді як кредитний договір, який укладений між сторонами шляхом підписання анкети-заяви не містить відомостей про те, складовою частиною якого кредитного договору вона являється.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 77-79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що сторони погодили усі істотні умови кредитного договору.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на виписку по рахунку, довідку про видачу кредитної картки, довідку про зміну умов кредитування, як на доказ, що підтверджує факт використання відповідачем кредитних коштів та згоду її з умовами саме цього договору, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, на які посилається позивач як на умови кредитного договору, факту згоди відповідача на них.

Крім того, в даній виписці відсутня особиста інформація позичальника, для встановлення особи позичальника, окрім ім`я та прізвища, та не зазначено, що дана виписка надана відносно укладеного кредитного договору від 26.04.2010 року, наведені в ній, а також в довідках про видачу кредитної картки, та зміну умов кредитування, номери кредитних карток, в анкеті-заяві не зазначено. Тому неможливо встановити, що вказані позивачем докази мають відношення до кредитного договору, укладеного сторонами шляхом підписання анкети-заяви 26.04.2010 року.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувалася грошовими коштами, виконувала умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, а отже визнала свої зобов`язання також не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитом не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Позивач не надав оригінали первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, які б підтверджували розрахунки позивача, що також узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року № 61-5191св18.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Слід зазначити, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить жодного посилання на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що діяли на час її складання, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та правила мала на увазі відповідач підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та правила.

У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 26.04.2010 року.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно тлумачить та застосовує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у справі, рішення по якій оскаржується, відповідач як позичальник не заперечувала факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки Верховним Судом розглянуто питання щодо формування судової практики застосування норм, які регулюють правовідносини у сфері споживчого кредитування, і в тому числі поширюються на правовідносини, які виникли в даній справі.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова