Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі - Матіко Я.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Деяк Василь Юрійович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 15.07.1978 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у міському відділі ЗАГС м. Ужгород, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №454. Позивач зазначає, що з 1989 він хворіє різними хворобами і на його прохання не покидати його самого, дружина 28.08.2018 р. поїхала в Німеччину і залишила його. Із-за чого він втратив до неї почуття поваги та любові.

За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 15.07.1978 року між ним та ОСОБА_2 розірвати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, однак надали суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутні.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засіданні не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, однак її представник - адвокат Холмогорова Л.В. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та заперечує проти розірвання шлюбу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, приймаючи до уваги те, що відповідачка ОСОБА_2 заявлений до неї позов, відповідно до її заяви, визнала повністю, суд виходячи з вимог ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе вирішити виниклий між сторонами спір по суті у підготовчому судовому засіданні.

Як вбачається з свідоцтва серії НОМЕР_1 від 15.07.1978 року про шлюб, 15.07.1978 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано міським відділом ЗАГС м. Ужгород, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №454. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не має.

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом встановлено, що шлюб між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявився невдалим, шлюбні відносини фактично припинені, позивач втратив до свої дружини почуття поваги та любові. Спільне життя з ОСОБА_2 і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача ОСОБА_1 .

Спору щодо поділу спільного майна, позивачем не заявлялося.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід розірвати.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112 , 113 СК України, 2, 13, 82, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву - задоволити.

Шлюб, укладений 15 липня 1978 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано міським відділом ЗАГС м. Ужгород, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №454 - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк