ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 лютого 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10903/19

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/149/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання Шапко В.М.

Заявник ОСОБА_1

Заінтересовані особи - Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційні бізнес системи»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційні бізнес системи»,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення 04 листопада 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт припинення трудових відосин її з ТОВ «Інформаційні бізнес системи» з 04.09.2019 року у зв`язку із її звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що товариство не здійснює господарської діяльності, а його учасники самоусунулися від виконання своїх обов`язків і не вирішують питання її звільнення з посади за власним бажанням на підставі надісланої на адресу товариства заяви від 01.08.2019 року.

ОСОБА_1 наголошує, що встановлення факту припинення трудових відносин їй необхідне для виключення з Єдиного державного реєстру інформації про неї як про керівника товариства. Вважає, що наявність у реєєстрі запису про неї як директора несе певні юридичні ризики, повязані з потенційною відповідальністю ТОВ «Інформаційні бізнес системи» перед державою в особі її фіскальних органів, обмеження її конституційного права на вільний вибір та зміну роду занять тощо.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що 26.06.2017 року рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Інформаційні бізнес системи» ОСОБА_1 призначена на посаду директора товариства.

Оскільки засновники товариства не займаються діяльністю підприємства, наймані працівники відсутні, ОСОБА_1 втратила зацікавленість у перебуванні на посаді директора товариства.

Зазначає, що 01.08.2019 року вона написала заяву про звільнення з посади директора ТОВ «Інформаційні бізнес системи» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, яка була надіслана за юридичною адресою товариства та на особисті адреси засновників товариства, проте 04.09.2019 року листи повернулись не врученими.

На думку апелянта, трудові відносини між ОСОБА_1 та роботодавцем ТОВ «Інформаційні бізнес системи» фактично припинені 04.09.2019 року. Оскільки самостійно ОСОБА_1 не має можливості самостійно звільнитись з посади керівника товариства, вона змушена звернутись до суду про встановлення факту припинення трудових відносин з товариством з метою вилучення з єдиного державного реєстру запису про неї яук керівника товариства.

У встановлений судом строк відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи не подавались.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

26 червня 2017 року ОСОБА_1 за рішенням загальних зборів ТОВ «Інформаційні бізнес системи» призначена на посаду директора ТОВ «Інформаційні бізнес системи», що підтверджується протоколом № 1/2017 загальних зборів учасників ТОВ «Інформаційні бізнес системи» (а.с. 7-8).

Згідно наказу ТОВ «Інформаційні бізнес системи» № 12-К від 27.06.2017 року ОСОБА_1 приступила до обовязків директора (а.с. 9).

Отже, найманий працівник ОСОБА_1 та роботодавець ТОВ «Інформаційні бізнес системи» перебувають у трудових правовідносинах. Засновником чи членом ТОВ «Інформаційні бізнес системи» ОСОБА_1 не являється.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 зврнулась до загальних зборів учасників ТОВ «Інформаційні бізнес системи» із заявою про звільнення із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 20).

Вказана заява про звільнення ОСОБА_1 направлено листом за юридичною адресою ТОВ «Інформаційні бізнес системи», та на адреси засновників товариства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 21-29). Протее, відповіді на свої звернення ОСОБА_1 не отримала.

Зазначені обставини сторонами не заперечувались та не спростовані.

Звертаючись до суду із заявою за правилами окремого провадження, ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 315 ЦПК України, просила встановити факт припинення трудових відносин з ТОВ «Інформаційні бізнес системи».

Ухвалюючи рішеня про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство України не передбачає можливість припинення трудових відносин з працівником в порядку окремого провадження шляхом встановлення судом відповідного юридичного факту.

З таким рішеннмя суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на звернення до суду за захистом також зазначено в ст. 4 ЦПК України, частиною першою якої передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають зокрема, з трудових правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує, що ЦПК України та КЗпП України не передбачено захисту порушеного трудового права шляхом підтвердження в порядку окремого провадження факту припинення трудових правовідносин та підтвердження права найманаго працівника на звільнення.

Статутом ТОВ «Інформаційні бізнес системи» (п. 8.1.9, п.п. «в») визначено, що вищим органом товариства є загальні збори товариства. До виключної компетенції загатних зборів товариства відноситься обрання та відкликання директора товариства (а.с.14).

Отже, ОСОБА_1 не має можливості самостійно реалізувати своє передбачене трудовим законодавством право на звільнення із займаної посади директора товариства, незважаючи на фактичне припинення трудових правовідносин між нею та роботодавцем ТОВ «Інформаційні бізнес системи». Відтак, наявний спір про порушення трудового права ОСОБА_1 на звільнення з роботи, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження за правилами розділу IV ЦПК України.

Виходячи із суті спірних правовідносин, ОСОБА_1 для захисту свого порушеного трудового права може звернутись в суд з відповідним позовом в порядку позовного провадження.

З огляду на викладене, апеляційний суд визнає, що обраний заявником ОСОБА_1 спосіб захисту її порушеного трудового права в порядку окремого провадження шляхом встановлення юридичного факту припинення трудових правовідносин є помилковим.

Зважаючи на сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування правильного по суті судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: