Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4017/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.01.2013 року, серія НОМЕР_1 , після смерті якого відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2000 га, розташованої на території Сасівської сільської ради, Виноградівського району Закарпатської області.

Документом, який підтверджує належність даної земельної ділянки ОСОБА_3 є довідка №703 від 27.11.2019 року, видана Сасівською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області про те, що на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно рахувалася земельна ділянка площею 3,2000 га, розташована на території сільської ради, контур №488,528, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК №002683. Однак, даний державний акт був втрачений. Зробити дублікат унеможливлює відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку.

Також, належність земельної ділянки підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину, виданого 15.03.2003 року Державним нотаріусом у місті Виноградів серії ВАЕ №267909, з якого вбачається те, що гр. ОСОБА_3 прийняв спадкове майно, яке складається із майнового сертифікату, належного померлій ОСОБА_4 (його дружині) на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства сер. ЗК №III 028731, виданого Сасівською сільською радою 28.02.2003 року.

Позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; свідоцтва про народження його матері серії НОМЕР_3 ; паспортом громадянина України його матері ОСОБА_5 .

Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Виноградівської державної нотаріальної контори, однак нотаріус Боричок К.В відповідно до відповіді № 591/01-16 від 05.11.2019 року відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на зазначене, позивач вказує, що має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя ОСОБА_3 , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідачем по справі є рідна мати позивача ОСОБА_2 , як спадкоємиця за законом першої черги, у відповідності до ст.1258, 1261 ЦК України.

Однак протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України вона не вчинила жодної дії, яка б свідчила про її намір прийняти спадщину.

Відповідно до статті 1264 ЦК позивач ОСОБА_1 , як онук ОСОБА_3 відноситься до четвертої черги.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Факт проживання разом з спадкодавцем більше п`яти років, в тому числі на день смерті підтверджується довідкою №6648 від 08.11.2019 року, виданою Сасівської сільською радою Виноградівського району Закарпатської області, та відміткою у його паспорті про місце реєстрації від 28.03.2002 року.

У зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи були втрачені, позивач позбавлений можливості оформити спадщину в позасудовому порядку, а тому змушений звертатися до суду за захистом прав.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.24).

Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак до суду подано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.28).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.01.2013 року, серія НОМЕР_1 та довідкою спасівської сільської ради Виноградівського району № 664 від 04.11.2019 р. (а.с.12, 15).

За час свого життя ОСОБА_3 заповітного розпорядження не залишив.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2000 га, розташованої на території Сасівської сільської ради, Виноградівського району Закарпатської області.

Документом, який підтверджує належність даної земельної ділянки ОСОБА_3 є довідка №703 від 27.11.2019 року, видана Сасівською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області про те, що на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно рахувалася земельна ділянка площею 3,2000 га, розташована на території сільської ради, контур №488,528, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК №002683 та Свідоцтвом про право на спадщину, виданого 15.03.2003 року Державним нотаріусом у місті Виноградів серії ВАЕ №267909, з якого вбачається те, що гр. ОСОБА_3 прийняв спадкове майно, яке складається із майнового сертифікату, належного померлій ОСОБА_4 (його дружині) на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства сер. ЗК №III 028731, виданого Сасівською сільською радою 28.02.2003 року (а.с.18, 13).

Однак, даний державний акт був втрачений. Зробити дублікат унеможливлює відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку.

Позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; свідоцтва про народження його матері серії НОМЕР_3 ; паспортом громадянина України його матері ВО НОМЕР_4 (а.с. 8-9, 16,17).

Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Виноградівської державної нотаріальної контори, однак нотаріус Боричок К.В відповідно до відповіді № 591/01-16 від 05.11.2019 року відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно (а.с.11).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на зазначене, позивач вказує, що має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя ОСОБА_3 , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідачем по справі є рідна мати позивача ОСОБА_2 , як спадкоємиця за законом першої черги, у відповідності до ст.1258, 1261 ЦК України.

Однак протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України вона не вчинила жодної дії, яка б свідчила про її намір прийняти спадщину.

Відповідно до статті 1264 ЦК позивач ОСОБА_1 , як онук ОСОБА_3 відноситься до четвертої черги.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Факт проживання разом з спадкодавцем більше п`яти років, в тому числі на день смерті підтверджується відміткою у його паспорті про місце реєстрації від 28.03.2002 року (а.с. 6зв.).

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом визнання визнати права власності.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ІНПП НОМЕР_5 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2 га, розташованої на території Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо