Справа №639/6190/19
Провадження №2/639/302/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Волкової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 103 070,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24.08.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики №63802 в електронній формі. За умовами п. п. 1.1., 1.3. укладеного між позивачем та відповідачем договору позики, відповідачу надані грошові кошти в сумі 2 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, сплатою процентів за користування позикою, строком на 20 днів. Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний відповідачем, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позивачем та відповідачем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 2400,00 грн., що підтверджується повідомленням від 31.08.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП - 180516-3 від 18.05.2016 року.Позивачем виконані умови договору позики, однак, відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Отже, яка зазначає позивач, відповідно п. 1.1, 1.5 договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 02.09.2019 року становить 103 070,00 грн., з яких: основний борг у розмірі 2 400,00 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 48 168,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 52 502,00 грн.

У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.09.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Призначено судове засідання.

Разом з тим, 29.05.2020 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мироненка С.С. надійшов відзив на позов, в якому останній, посилаючись на законодавчі положення, судову практику та практику Європейського суду просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В тому числі представник відповідача зазначає, що оскільки позика відповідача за Договором №63802 була надана строком на 20 днів, тобто до 03.09.2016 та враховуючи наявний в матеріалах розрахунок, який є невід`ємною частиною вищезазначеного договору, з відповідача підлягають стягненню відсотки за процентною ставкою, встановленою договором за період з 14.08.2016 - 03.09.2016 у загальному розмірі 864, 00 грн. При цьому представник відповідача просить відмовити позивачу в частині задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам 48 168,00 грн., заборгованості по простроченим відсоткам 52 502,00 грн. Крім того представник відповідача просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1 500,00 грн.

Учасники справи у судове засідання 05.08.2020 року не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник Мироненко С.С. у судове засідання не з`явилися, в тексті відзиву просили розглянути вищевказану цивільну справу у їх відсутність.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 року зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225), що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (а.с.15).

Директором ТОВ «ВЕЛЛФІН» на підставі наказу №2-1 від 27.10.2015 року затверджені Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» (а.с.16-28).

24.08.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики №63802 в електронній формі (а.с.29-44).

За умовами п. 1.1. укладеного між сторонами договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 2 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 20 днів.

Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем.

ТОВ «ВЕЛЛФІН» в порядку встановленому п. 1.4. договору позики на картковий рахунок ОСОБА_1 була перерахована сума позики в розмірі 2 400,00 грн., що підтверджується повідомленням від 31.08.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП - 180516-3 від 18.05.2016 року (а.с.46-51).

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, в наслідок чого у останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів.

Згідно з п.1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов:

- 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою;

- 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього договору;

- 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 02.09.2019 року за відповідачем ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 103 070,00 грн., з яких: основний борг у розмірі 2 400,00 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 48 168,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 52 502,00 грн. (а.с.45).

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, за умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили сплату заборгованості за позикою до 03.09.2016 року та розмір процентів за наданою позикою. Відповідач ОСОБА_1 зобов`язався відповідно до пункту 1.5 договору позики сплачувати проценти за користування позикою у розмірі 1,8% від суми позики, але не менше 20 грн. за перший день користування позикою, та 1,8 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, і 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в пункті 1.2 Договору. Відтак, у межах строку кредитування (з 14 серпня 2016 року по 03 вересня 2016 року) відповідач мав, зокрема, повернути позивачу позичені кошти і сплачувати проценти. Після закінчення строку користування позикою, починаючи з 03 вересня 2016 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18).

Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу договору позики, є подібними до правовідносин, які виникають з договорів кредиту, а тому в силу частини 9 статті 10 ЦПК України суд вважає можливим застосувати у цій справі вказані правові позиції.

Тобто, за умовами укладеного договору сторони по справі погодили сплату заборгованості за позикою - 03 вересня 2016 року та процентів за наданою позикою в загальному розмірі 864,00 грн. Таким чином, позивач мав право на нарахування процентів за користування позикою лише в межах строку надання позики - по 03 вересня 2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Розгорнутий розрахунок заборгованості за укладеним з ОСОБА_1 договором позики від 14 серпня 2016 року № 63802 до суду надано не було, а в наданій довідці розраховані відсотки за наданою позикою станом на 02.09.2019 року без зазначення періодів нарахування відсотків та прострочених відсотків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (час тини 1-3 статті 13 ЦПК України). В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок подання доказів визначений статтею 83 ЦК України. Так, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За таких обставин, суд беручи до уваги відзив представника відповідача, дійшов висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за основним зобов`язанням в загальній сумі 3 264 грн., яка складається із суми позики (основного боргу) - 2 400,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 14.08.2016 року по 03.09.2016 року в погодженому сторонами розмірі 864,00 грн., що підтверджується графіком розрахунків до укладеного договору. В іншій частині - суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю з викладених вище підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Разом з тим, згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

28.05.2020 року між адвокатом Мироненко С.С. та ОСОБА_1 був укладений договір №28/05-2 про надання правової допомоги (юридичних послуг). Позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 1 500,00 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості правової допомоги за Додатком №1 до Договору про надання юридичної допомоги №28/05-2 від 28.05.2020 року та акту виконаних робіт, підписаному клієнтом та адвокатом.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України та за відсутності відповідних заперечень з боку позивача, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката пропорційно розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено (97%) в сумі 1 455,00 грн., яку суд вважає співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволення позовних вимог (на 3%), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 57,63 грн.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 142, 166, 256, 263- 265 ЦПК України, ст.ст. 252-259, 261, 525, 526, 549, 599, 610, 611, 626, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики №63802 від 14.08.2016 рокув розмірі 3 264 (три тисячі двісті шістдесят чотири) гривні, яка складається з: суми основного боргу у розмірі 2 400,00 грн. та заборгованості по відсоткам у розмірі 864,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» судовий збір у розмірі 57 (п`ятдесят сім) гривень 63 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з професійною правовою допомогою у розмірі 1 455 (одна тисяча чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , юридична адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд. 48;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 01.09.2020 року.

Суддя Н.В. Баркова