Справа № 493/2059/19
Провадження № 2/493/216/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі

головуючого-судді Ільніцької О.М.

за участю секретаря Антосюк Н.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача Бузовського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

26.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 26.11.2019 року позовну заяву залишено без руху.

15.01.2020 року до Балтського районного суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків.

27.01.2020 року ухвалою Балтського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі.

04.05.2020 року від позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог.

04.05.2020 року ухвалою Балтського районного суду Одеської області уточнену позовну заяву залишено без руху.

10.06.2020 року до Балтського районного суду Одеської області від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бузовського О.І. надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1

12.06.2020 року ухвалою Балтського районного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.07.2020 року.

16.06.2020 року до суду надійшла відповідь від позивача ОСОБА_1 на відзив ОСОБА_2

06.07.2020 року до Балтського районного суду Одеської області надійшло заперечення від ОСОБА_2 на відповідь на відзив ОСОБА_1

03.08.2020 року до Балтського районного суду Одеської області надійшла заявавід представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бузовського О.І. про зупинення провадження в цивільній справі № 493/2059/19.

20.08.2020 року ухвалою Балтського районного суду Одеської області відмовлено у задоволенні клопотання.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вінперебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 . Перебуваючи у шлюбі, подружжя придбало житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 . На основі договору купівлі-продажу від 17.05.1979 року, власником будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою №463, виданою КП «Техінвентаризатор» Балтської Районної Ради Одеської області від 12.06.2018 року. З 2001 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

На данний момент в будинку проживає відповідач ОСОБА_2 , яка користується та вільно розпоряджається всім майном на власний розсуд, не допускає ОСОБА_1 до його будинку та чинить перешкоди у його користуванні, тому останній вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд надати йому безперешкодний доступ до його майна та щодо виписки ОСОБА_2 з будинку, який належить йому на праві власності, за адресою АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати з відповідача.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали та просили відмовити в задоволені позову в повному обсязі, з таких підстав.

Після розірваня шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було здійснено фактичний поділ майна - ОСОБА_1 забрав собі автомобіль «Москвич» та електронну техніку, а ОСОБА_2 та двом дітям залишив будинок.

На утриманні ОСОБА_2 залишилися двоє дітей, оскільки остання на аліменти ОСОБА_1 на утримання дітей не подавала, через усну домовленість з ним про те, що він залишить їй та їхнім дітям будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , а вона не буде стягувати з нього аліменти.

Оскільки ОСОБА_1 з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_2 не проживав в будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , до моменту звернення до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , остання підтримувала будинок у належному стані, проводила ремонтні роботи, провела газопостачання, встановила газове опалення в будинку (що підтверджується документами), за власні кошти. Тому, ОСОБА_2 вважає, що будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , належить їй в повному обсязі, а ОСОБА_1 не має жодних прав на цей будинок.

Заслухавши доводи сторін, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.02.1978 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Коритненській сільській раді Балтського району Одеської області, актовий запис № 5. Перебуваючи у шлюбі, подружжя придбало житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно довідки КП «Техінвентаризатор» Балтської Районної Ради Одеської області № 463 від 12.06.2018 року, домоволодіння АДРЕСА_1 , зареєстровано по праву приватної власності за ОСОБА_1 на основі договору купівлі-продажу від 17.05.1979 року.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинного на час набуття права власності) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією рішення Балтського районного суду Одеської області від 03.03.2000 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 26.12.2001 року.

З позовом про поділ майна сторони не звертались, як вбачається з рішення Балтського районного суду від 03.03.2000 року, спору щодо майна між ними не було.

Після розірвання шлюбу позивач у спірному будинку не проживав, відповідачка постійно проживає в будинку до теперішнього часу.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Зі ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно приписів ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, оскільки спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін, вони мають рівні права володіння, користування та розпоряджанння цим майном.

В ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому суд розглядає позов в межах заявлених остаточних вимог позивача, викладених ним в уточненій позовній заяві від 04.05.2020 року (а.с. 51).

Обираючи спосіб захисту порушенного права, позивач заявив вимогу надати йому безперешкодний доступ до власного майна, при цьому не визначив конкретний спосіб усунення перешкод в користуванні майном, хоча судом роз`яснювалася йому можливість уточнення позовних вимог, чим позивач не скористався, вимоги позивача про захист його права у спосіб, заявлений ним, є неконкретними і у випадку задоволення у такому вигляді призведе до неможливості його виконання в примусовому порядку.

З наданих в судовому засіданні пояснень позивача вбачається, що він має намір проживати в цьому спірному будинку,однак відповідач чинить йому в цьому перешкоди.

Тому належним способом захисту порушенного права позивача, на думку суду, можуть бути вимоги про його вселення до спірного будинку.

Оскільки позивачем не зазначено конкретний спосіб захисту права в частині усунення перешкод в користуванні майном, в задоволенні позову належить відмовити, що не позбавляє позивача можливості звернення до суду з вимогою захисту його порушенного права в конкретно визначений спосіб.

Стосовно вимог позивача щодо виписки відповідачки з будинку (що суд розцінює як зняття з реєстраційного обліку), то вони задоволенню не підлягають, так як відповідач є співвласником спірного будинку, отже має право на володіння, користування та розпорядження ним, як і інший співвласник (позивач).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , які полягають в усуненні перешкод у користуванні майном не підлягають задоволенню, оскільки, позивачем не обрано способу захисту цивільних прав та інтересів, що позбавляє суд задовольнити його позовні вимоги, а також відсутність підстав для задоволення позову про зняття відповідача з реєстраційного обліку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 380, 391 ЦК України, ст. ст. 81, 89, 259,263, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном- відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення судуподається через Балтський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 28.08.2020 року.

СУДДЯ