Справа № 541/280/20
Провадження №2/541/474/2020
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

26 серпня 2020 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Андрущенко-Луценко С.В.,

при секретарі Непокупній Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів,

в с т а н о в и в :

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього сина.

В судовому засіданні позивач, позов підтримав та зазначив наступне. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 липня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що сплачувати аліменти в такому розмірі в подальшому він не має можливості, оскільки його матеріальний стан змінився. Змінився і сімейний стан,17 липня 2015 року він уклав шлюб із ОСОБА_4 . Утримує дружину, яка не працює та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батька ОСОБА_6 , ОСОБА_7 рішенням суду позбавлено батьківських прав. Матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_6 він не надає. Також позивач утримує своїх батьків, які потребують матеріальної допомоги за станом здоров`я. На підставі вищевикладеного, просив зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини доходів (заробітку) до 1/6 частини доходів (заробітку), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що надав усі необхідні документи, які свідчать про те що його дружина часто хворіє та не працює, а тому перебуває на його утриманні, про те, що разом з ними проживає син дружини від попереднього шлюбу, який теж перебуває на його утриманні оскільки його батько позбавлений батьківських прав , про стан здоров`я батьків який з часу винесення рішення суду 08.07.2011 значно погіршився та вони потребують від нього матеріальної допомоги. Мати потребує оперативного втручання. Утримувати сина ОСОБА_8 обов`язок не тільки його але й його матері відповідачки по справі. Відповідачка є здоровою, працездатною людиною, отримує регулярний дохід, проживає з матеріально забезпеченим чоловіком та має можливість надавати утримання неповнолітній дитині у частці від свого заробітку (доходу), тому свої позовні вимоги вважає обгрунтованими.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши наступне. Неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 самостійного заробітку чи інших доходів немає, тому що навчається у Технікумі № 4 Комплексу шкіл керамічного будівництва, що знаходиться в м.Глівіце Республіки Польща, в зв`язку з чим потребує допомоги на утримання, і аліменти, які сплачуються позивачем, використовуються на це. Позивач не заперечував проти виїзду сина на навчання за кордон, про що 23 квітня 2018 року надав свою згоду. Позивач обґрунтовує неможливість сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі тим, що у нього на утриманні перебувають дружина ОСОБА_9 та її неповнолітній син ОСОБА_5 . Позивачем не надано доказів непрацездатності своєї дружини ОСОБА_9 , а отже і наявності у нього обов`язку по її утриманню. Зобов`язання по утриманню дитини дружини позивача лежать не на ньому, а на батькові дитини. При цьому позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав відносно ОСОБА_5 не звільняє його від обов`язку щодо утримання дитини. Відсутність на виконанні у органах державної виконавчої служби виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_7 аліментів на утримання сина лише свідчить про небажання ОСОБА_9 скористатися своїм правом на отримання аліментів від батька дитини, а не про виникнення у позивача обов`язку її утримувати.

Вказану в позові обставину надання позивачем матеріальної допомоги своїм батькам, не можна вважати такою, що свідчить про зміну майнового стану позивача, оскільки на момент прийняття Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 08.07.2011 рішення про стягнення аліментів, батьки позивача вже були непрацездатними, отже ця обставина була врахована судом при ухвалені рішення.

Представник відповідачки адвокат Сидоренко Ю.В. просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку батька утримувати неповнолітнього сина.

17 лютого 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 36-37).

31.03.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі (а.с. 50).
06.04.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив. В якій позивач зазначив, що вважає відзив не аргументованим та просив не брати його до уваги (54-55).
16.04.2020 на адресу суду позивач направив заперечення на відповідь на відзив (а.с.64-65).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших дітей у позивача немає. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 липня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягуються в примусовому порядку, виконавче провадження № 27561787 від 14.07.2011 (а.с.9,10,11).

Відповідно до довідки з місця служби позивача, в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 за період з 01.07.2019 по 31.12.2019 отримав дохід, який складається із заробітної плати, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги, в розмірі 133 512,11 грн (за винятком аліментів) (а.с.13).

15 липня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 розірвано, що підтверджується рішенням суду (а.с.12).

17 липня 2015 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_4 (а.с.18). У ОСОБА_9 є син ОСОБА_5 (а.с.19).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Окрім того, відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.2, 3, 4, 5, 8, ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Положенням ст. ст. 181, 182 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. В разі відсутності домовленості між батьками дитини про її утримання, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі її матері, батька. При визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Суд виходить з того, що син позивача має право на належне матеріальне забезпечення, догляд, утримання і виховання.
Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено в судовому засіданні змін його матеріального стану в бік погіршення з часу постановлення судом рішення про стягнення аліментів, до пред`явлення позивачем даного позову.
Суд не бере до уваги твердження позивача, щодо неможливості сплатити ним коштів на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі встановленому судовим рішенням від 08 липня 2011 року із підстав укладення ним повторного шлюбу та утримання ним сина дружини від попереднього шлюбу.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружися, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.
Копія консультативного висновку спеціаліста від 29.01.2020, консультативний висновок спеціаліста від 06.04.2020, виписка із медичної картки стаціонарного хворого, витяг №603 із медичної карти стаціонарного хворого від 26.05.2020 не підтверджує непрацездатності ОСОБА_9 та не свідчить про наявність у неї захворювань, які б перешкоджали її працевлаштуванню (а.с. 24,96,99,100).
Щодо утримання сина дружини позивача, то обов`язок по утриманню дитини згідно з ст.180 СК України покладено на її батьків, до яких позивач не належить. Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини ОСОБА_7 його сина ОСОБА_5 . Тому дружина позивача має право звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 із ОСОБА_7 .
Дружина ОСОБА_9 є працездатною і повинна приймати самостійні міри для свого матеріального забезпечення та утримання свого сина ОСОБА_6 .
Посилання позивача на те, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки не знаходять свого підтвердження та є необґрунтованими. В матеріалах справи відсутні документальні докази, які підтверджують факт перебування на утриманні позивача непрацездатних батьків. Відсутні документальні докази про розмір пенсії батьків, інші види їх доходу та наявність у батьків інших дітей, які можуть їх утримувати.
Надання позивачем матеріальної допомоги своїм батькам, не свідчить про зміну його майнового стану в бік погіршення, оскільки на момент прийняття судом 08.07.2011 рішення про стягнення аліментів, батьки позивача вже були непрацездатними. Отже ця обставина була врахована судом у відповідності до ст. 182 СК України.
Необхідність утримувати непрацездатних батьків не виключає обов`язку позивача матеріально утримувати свого неповнолітнього сина.
Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження розміру отримуваного ним доходу на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, що не дозволяє визначити, чи погіршився його матеріальний стан.
Враховуючи наведені вище обставини та досліджені письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів, які б підтверджували зміну його матеріального стану з часу ухвалення рішення суду 08.07.2011 та про те що існують підстави для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 липня 2011 року.
Суд бере до уваги те, що позивач інших дітей окрім ОСОБА_8 не має, позивач працює та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, має задовільний стан здоров`я, який дозволяє йому проходити військову службу та отримувати грошове забезпечення, відтак має змогу сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст.12,81,89,141,263-265,354 ЦПК України, ст. 180-183, 192 СК України, суд,
УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко