Справа № 183/2049/19
№ 2/183/683/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - орган опіки та піклування Перещепинської міської об'єднаної територіальної громади Новомосковського району, про усунення перешкод у вихованні онуки, визначення порядку зустрічей, -
представника третьої особи - Кобези Л.О.,-
01.04.2019 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Перещепинської міської об'єднаної територіальної громади Новомосковського району, в якому просив суд зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з онукою - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також визначити час та місце зустрічей з онукою у його будинку кожної суботи зранку до ранку неділі, 1 місяць влітку та Ѕ частині всіх канікул у школі.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1. зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син ОСОБА_3, який перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, шлюб був зареєстрований 08.11.2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції.
Від цього шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4. З моменту реєстрації шлюбу та до смерті сина подружжя разом з дитиною проживало у будинку разом з позивачем. Будинок розташований в АДРЕСА_1.
В день поховання сина - 13.03.2019 року під час поминального обіду ОСОБА_2. забрала онуку ОСОБА_4 з дитячого садка та зникла в невідомому напрямку, залишивши всі речі та документи у їх будинку.
При цьому позивач підозрює вину ОСОБА_2 у смерті ОСОБА_3., який ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив суїцид, оскільки за життя помічав подружні зради своєї дружини.
Всі дії позивача, що були направлені на пошук своєї онуки, позитивних результатів не дали, тому від різних спільних знайомих, та з неофіційних джерел, йому стало відомо, що ОСОБА_2., будучи уродженкою м.Донецька, могла виїхати на непідконтрольну державі Україні територію в Донецьку область.
Всі зусилля, направлені на пошук онуки результатів не дати, тому позивач звернувся до суду з означеним позовом, та в такий спосіб просить захистити його порушені права діда на участь у вихованні неповнолітньої онуки.
Ухвалою суду від 03.05.2019 року відкрите загальне позовне провадження по справі.
Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, надав детальні пояснення про те, що малолітня онука Юлія з самого народження проживала у їх сім'ї, матір дитини не зовсім добре виконувала свої батьківські обов'язки, їх син знав про її зради, дуже з цього приводу хвилювався, що на його думку, і стало причиною суїциду ІНФОРМАЦІЯ_1. В день поховання їх сина відповідач забрало їх онуку з дитячого садка, без будь-яких речей та документів, залишила місце свого проживання та виїхала в невідомому напрямку. Позивач вважає, що не дивлячись на складні відносини відповідача зі своїми батьками, які не приймали жодної участі ні у життя їх дочки, ні у житті онуки, ОСОБА_2. напевно виїхала в Донецьку область, оскільки сама являється уродженкою тих місць, там проживають її батьки. Він звертався у різні органи з приводу встановлення місця перебування онуки, самостійно вживав заходи щодо розшуку онуки, однак ніяких позитивних результатів такі пошуки не дали. Позивач сподівається, що отримавши рішення, яким буде встановлений порядок зустрічей з онукою, він матиме можливість виїхати на непідконтрольну територію та розшукати свою онуку, у вихованні якої він приймав участь та бажає надалі приймати, в спосіб, передбачений законом.
Представник третьої особи в судовому засіданні також повідомила про обізнаність органу опіки та піклування про обставини, при яких відповідач разом з дитиною залишила своє місце проживання в с.Миролюбівка. Між тим, орган опіки та піклування за місцем реєстрації відповідача вчинив всі необхідні дії, направлені на встановлення фактичного місця перебування малолітньої дитини на час розгляду справи в суді, їх дії також не дали позитивних результатів. Крім того, представник органу опіки та піклування, з огляду на характеризуючи дані позивача, його матеріальний стан, його ставлення до сім'ї та онуки, не вбачає перешкод у визначенні порядку зустрічей діда та онуки, та вважає, що дід також має право на забезпечення основних прав дитини на виховання у сім'ї.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Встановлені в судовому засіданні обставини.
У відповідності до свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 08 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєне ОСОБА_2 (а.с. 6).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилася дочка - ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про народження, видане виконавчим комітетом Голубівської сільської ради (а.с. 7).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про смерть видане виконавчим комітетом Перещепинської міської ради (а.с. 8).
Сторонами не спростовувалося, що позивач являється батьком ОСОБА_3 та відповідно дідом ОСОБА_4.
ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с. 11), однак її фактичне місце проживання судом не встановлено, про що також свідчать повідомлення Перещепинського відділення поліції Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 39-40, у відповідності до яких відповідач відмовилася в телефонному режимі називати своє місце проживання, з метою особистої безпеки.
З огляду на позиції сторін та матеріали справи вбачається, що спір між сторонами виник відносно усунення перешкод у спілкуванні діда з онукою, визначення способу участі у вихованні дитини.
Самостійно і добровільно сторони не можуть визначитися із спільною участю у вихованні онуки, а тому порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні діда з онукою, який фактично мешкає окремо від дитини.
До правовідносин, що вникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону.
У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9).
Згідно ст.257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками та брати участь у їх вихованні (ч.1). Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків (ч.2). Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (ч.3).
Аналіз змісту ч.ч.2 та 3 ст.257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов'язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Відповідно до ст.263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст.159 цього Кодексу.
Тлумачення ст.159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.
Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Так, у відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов проживання позивача, ОСОБА_1 проживає разом з дружиною, у будинку створені всі умови для проживання дитини (а.с. 46).
ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони (а.с. 46-50).
Суду надано переконливі докази про те, що до смерті ОСОБА_3, дід та баба малолітньої дитини ОСОБА_4 приймали активну участь у її вихованні, відвідуючи заняття з логопедом (а.с. 52), доглядаючи за нею в той час, коли матір дитини працювала за межами села (а.с. 50).
Про турботу та ОСОБА_1 за своїх дітей та онуків свідчать всі характеристики, подані компетентними органами.
Ситуація, при якій відповідач залишила своє місце проживання разом з дитиною, свідчить про наявність обставин, що розцінюються судом, як перешкоди дідові у спілкуванні з онукою та у її вихованні.
Під час вирішення спору щодо участі діда у вихованні онуки суд бере до уваги його особисту прихильність до дитини, вік дитини, інші обставини, що мають істотне значення, а саме те, що дитина з самого народження проживала в сім'ї, в тому числі разом з дідом і бабою. Крім того, суд бере до уваги пояснення позивача щодо ставлення матері до виконання своїх батьківських обов'язків, дід з негативної сторони характеризує матір, вважає, що її подружні зради стали причиною суїциду його сина.
Разом з тим, небайдуже ставлення позивача до виховання дитини свідчить не лише про бажання діда брати участь у спілкуванні та виховання дитини, але і про безпосередню його участь у цьому процесі.
Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі членів сім'ї у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У даній конкретній справі, належний орган опіки та піклування виконавчого комітету Перещепинської міської ради надав суду висновок про доцільність забезпечення прав діда на сімейне виховання онуки (а.с. 45).
Встановлюючи порядок спілкування діда з онукою, суд відступає від порядку, запропонованого позивачем та звертає увагу на неможливість забезпечення зустрічей з онукою кожної суботи, з огляду на неможливість встановлення фактичного місця проживання дитини.
Враховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог, відповідача слід зобов`язати не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з онукою та її вихованні.
При цьому суд вважає за необхідне визначити наступний графік побачень діда з онукою:
-безперешкодне спілкування з дитиною за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, один літній місяць, за попереднім узгодженням з матір'ю дитини;
-безперешкодне спілкування з дитиною за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, в зимові канікули протягом 7 днів, за попереднім узгодженням з матір'ю дитини.
Саме такий спосіб участі діда у вихованні онуки в повній мірі відповідатиме інтересам як її матері, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі діда у процесі виховання дитини, яка залишилася без батьківського піклування. При цьому, також слід враховувати вік дитини, яка повинна навчатися в школі.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 1536,80 грн. (а.с. 1) .
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - орган опіки та піклування Перещепинської міської об'єднаної територіальної громади Новомосковського району, про усунення перешкод у вихованні онуки, визначення порядку зустрічей, - задовольнити частково.
Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не винити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з онукою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Встановити ОСОБА_1 наступний графік побачень онукою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2:
-безперешкодне спілкування з дитиною за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, один літній місяць, за попереднім узгодженням з матір'ю дитини;
-безперешкодне спілкування з дитиною за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, в зимові канікули протягом 7 днів, за попереднім узгодженням з матір'ю дитини;
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1536,80 грн.
В іншій частині позову ОСОБА_1, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока