Дата документу 01.09.2020 Справа № 330/480/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 330480/20Головуючий у 1-й інстанції Федорець С.В.
Пр. № 22-ц/807/2242/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 15 травня 2020 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-6), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 20.04.2018 року станом на 25.12.2019 року у розмірі 13181,49 грн., яка складається з: 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту; 9024,42 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 643,87 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, 2409,32 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 603,88 грн. штрафу (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2102,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Федорець С.В. (а.с. 43).

Ухвалою судді суду першої інстанції від 24 березня 2020 року (а.с. 46) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 15 травня 2020 року (а.с. 51-52) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 55-62) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 77).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 15 червня 2020 року (а.с. 78), справу призначено до апеляційного розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 80).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу Банку протягом встановленого апеляційним судом строку 15 днів з дня отримання ним 04.07.2020 року копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі (поштове повідомлення (а.с. 85) та станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

Крім того, суддя-доповідач Гончар М.С. перебувала у відпустці у період з 06.07.2020 року по 07.08.2020 року (а.с. 184).

Також, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України вказаного Закону № 540-IX, якій набрав чинності з 02 квітня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 133, 141, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 599, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та виходив із необґрунтованості та недоведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх.

Оскільки, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 квітня 2018 року відповідач отримав кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Даний Кредитний договір складається з Анкети-Заяви Позичальника, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 13-30).

Як вказує позивач, відповідач станом на 25.12.2019 року має заборгованість 13181 гривня 49 копійок, яка складається з наступного: 9024,42 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 643,87 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 2409,32 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 603,88 гривень штраф (процентна складова).

Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 299, 625, 1049, 1054 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з Анкети-заяви та посилань позивача, кредитний договір з відповідачем було укладено 20.04.2018 року. При цьому, позивачем не надається відомостей про строк дії договору, кінцевий термін погашення кредитної заборгованості, строк дії кредитної картки, наданої відповідачеві.

Так, Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх.

Велика Палата ВС прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України.

Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, після спливу строку виконання зобов`язання, наступає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, згідно до положень якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом.

Згідно до наданих позивачем копій анкет-заяв, кредитний договір між ним та відповідачем укладений 20.04.2018 року на строк 240 місяців.

Таким чином, на теперішній час користування відповідачем зазначеними коштами є цілком правомірним, відповідно, проценти повинні нараховуватися відповідно до вимог статті 1048 ЦК України.

Проте, позивачем нараховано відсотки у відповідності до статті 625 ЦК України, однак не зазначено, з якого часу і з яких саме підстав.

З огляду на наведене, на думку суду, позивачем не обґрунтовано підстав нарахування процентів за користування кредитом.

Крім того, у відповідності до розділу 4 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.03 № 254 (надалі «Положення 254»), операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Розділом 5 Положення 254 передбачено, що банки обов`язково мають складати особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

В п. 5.6 Положення 254 підкреслюється, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Проте, у даному випадку позивачем не було надано відповідних документів на підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача, отримання відповідачем коштів від банку та внесення ним сум для погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, як вбачається з наданих позивачем розрахунків (9-12), до такого розміру тіло кредиту було збільшено не через отримання відповідачем коштів з кредитної картки, а через погашення банком нарахованих відсотків за рахунок кредиту без погодження з відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному разі необґрунтованим є розмір заборгованості за тілом кредиту, заявлена позивачем.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вважав за необхідне у позові відмовити.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін Банку та ОСОБА_1 № б/н від 20.04.2018 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) і складається не лише із анкети - заяви позичальника ОСОБА_1 від 20.04.2018 року (а.с.13), Тарифів (а.с. 16), Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 17-33), а також заяви ОСОБА_1 , як споживача, від 20.04.2018 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, Универсальна ГОЛД» з підписом ОСОБА_1 про ознайомлення із всіма Умовами кредитування, зокрема: типом картки, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, пені, комісії, штрафів, процентної ставки, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (ст. 625 ЦК України) тощо (копія а.с. 14-15 доданої Банком до позову у цій справі), з якими відповідач погодився у повному обсязі та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, комісії та штрафів процентної ставки, яка використовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту (ст. 625 ЦК України) тощо, та на яку суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тому, суд першої інстанції мав виходити у цій справі, з презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку, на що відповідач дав згоду, підписавши вищезазначену анкету-заяву (а.с. 13) та заяву споживача про умови кредитування від 20.04.2018 року (а.с. 14-15).

Найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519 (Статут, копія а.с. 40-41).

Встановлено, що відповідач користувався вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконував своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (а.с.9-12), доданим до позовної заяви Банку у цій справі, та випискою по рахунку відповідача (а.с. 63, 65-67 - доданою Банком до апеляційної скарги у цій справі, яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку у цій справі), які при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи є належними допустимими доказами у цій справі.

Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в результаті порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору б/н від 20.04.2018 року, Банк мав право на нарахування відповідачу у цій справі заборгованості за кредитним договором станом на 25.12.2019 року у вигляді тіла кредиту, відсотків, відсотків в порядку ст. 625 ЦК України та штрафів, враховуючи строк дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки відповідача до 03/22 року (а.с. 64 довідка про строк дії картки, додана Банком до апеляційної скарги у цій справі, яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку у цій справі).

Банк у цій справі просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 20.04.2018 року станом на 25.12.2019 року у розмірі 13181,49 грн., яка складається з: 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту; 9024,42 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 643,87 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, 2409,32 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 603,88 грн. штрафу (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється.

Відповідачем не надано у матеріали цієї справи контррозрахунку заборгованості, вищезазначений розрахунок Банку відповідачем не спростований у цій справі належними, допустимими доказами.

Належні, допустимі докази того, що відповідач у добровільному порядку погасив вищезазначену заборгованість за договором перед Банком у добровільному порядку станом на час її розгляду судом першої інстанції чи перегляду останньої апеляційним судом у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 15 травня 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове рішення, яким позов Банку задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 20.04.2018 року станом на 25.12.2019 року у розмірі 13181,49 грн., яка складається з: 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту; 9024,42 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 643,87 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, 2409,32 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 603,88 грн. штрафу (процентна складова).

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі при вищевикладених обставинах, останній має право на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій у розмірі 5255,20 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений Банком за подачу позову до суду першої інстанції 2102,00 грн. (а.с. 1) + судовий збір, сплачений Банком за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду 3153,00 грн. (а.с. 68)).

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 15 травня 2020 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 20.04.2018 року станом на 25.12.2019 року у розмірі 13181,49 грн., яка складається з: 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту; 9024,42 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 643,87 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, 2409,32 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 603,88 грн. штрафу (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5255,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 01.09.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.