Справа № 212/6614/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ваврушак Н.М., за участі секретаря судового засідання Нестеренко В. В., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання права власності на майно в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2019 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_2 із зазначеним позовом. 15 жовтня 2019 року, 25 листопада 2019 року позовні вимоги уточнювалися. В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_3 в 1996 році запропонувала ОСОБА_2 доглядати за нею та жити разом в квартирі АДРЕСА_1 та доглядати її. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 продовжила відкрито та безперервно володіти вказаною вище квартирою протягом всього останнього часу, близько 22 років. ОСОБА_3 , відповідно до повідомлення від 22.11.2007 року КП ДОР «Криворізьке БТІ», є власником вище зазначеної квартири. Заяву про прийняття спадщини за законом, після смерті ОСОБА_5 , ніхто не подавав, заповіт не складався.

З 1997 року, за відсутності спадкоємців і у зв`язку з тим, що спадщину ніхто не прийняв, ОСОБА_2 із сім`єю проживає у квартирі і по теперішній час, добросовісно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, регулярно сплачує платежі за комунальні послуги, виконує поточні та капітальні ремонти, а також підтримує квартиру в належному стані. Вказує, що вона відкрито володіє квартирою (експлуатує, вживає необхідні заходи до утримання), не приховує цього факту від інших осіб та комунальних служб.

Доказом того, що позивачка дійсно не приховувала факту володіння квартирою, можуть слугувати Акти про проживання з ОСОБА_3 до часу смерті та довідки про факт проживання в квартирі без реєстрації, які ОСОБА_2 отримала ще в період 2006 - 2007 років, маючи намір звернутися до суду.

Позивач вважає, що є підстави визнання за нею право власності в порядку набувальної давності на вказану вище квартиру.

Представник відповідача Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області О. Симоненко, направила до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. (справа № 571/1099/16-ц)

Вважає, що доводи позивача про те, що в 1996 році ОСОБА_3 запропонувала позивачці доглядати за нею до часу смерті не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що ОСОБА_3 і позивач володіли та користувалися квартирою з волі померлої, правові підстави для визнання за позивачкою права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю відсутні, а тому, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представник Криворізької міської ради Н. Скляр звернулась до суд з клопотанням про розгляд справи за участі представника Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який представляє інтереси Криворізької міської ради.

Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року, клопотання сторін задоволено, витребувано докази.

Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року, заяву позивача про забезпечення доказів, залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 17 січня 2019 року, закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.

17 грудня 2019 року на адресу суду від представника відповідача - Покровської районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання, у якому зазначено про заміну відповідача у справі на Криворізьку міську раду. Будь яких заперечень та відзиву з приводу заявлених вимог не зазначено та суду не надано.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві, просив задовольнити.

Представник відповідачів Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, О. Симоненко в судове засідання не з`явилась, направила клопотання про розгляд справи в її відсутність, просила прийняти рішення по справі з врахуванням відзиву, проти задоволення позову заперечує.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно свідоцтва про право власності на житло від 11 червня 1993 року, виданого органом приватизації квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної спільної сумісної (спільної або часткової) власності ОСОБА_6 , ОСОБА_6 (а. с. 108-111).

Відповідно до листа за № 5643 від 22.11.2007 року начальника КП ДОР «Криворізьке БТІ», ОСОБА_6 , була власником вище зазначеної квартири часу реєстрації права власності 11.06.1993 року, книга ЗПВ стр. 489 реєстраційний номер № 489 (а. с. 8).

Згідно листа начальника Покровського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Дніпропетровській області № 5126 від 04.10.2019, направлено повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області складено актовий запис № 1308 (а. с.88-89).

Згідно відомостей відділу місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради № 432/02 від 04.10.2019, станом на 04.10.2019 за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровані відсутні (а. с. 86)

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес сторони лише способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

До аналогічних висновків щодо застосування статті 334 дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 серпня 2018 року (справа № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18), Велика Палата Верховного Суд у постанові від 14 травня 2019 року (справа № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Так, згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника,

При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивач ОСОБА_2 достеменно знала власника спірного майна, своєю суттю виключає можливість застосування у даному випадку приписів ст. 344 ЦК України, оскільки у даного майна був і є титульний власник та він був відомий позивачу.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності в порядку набувальної давності на однокімнатну квартиру, яка розташована на другому поверсі триповерхового будинку за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 29,2 кв. м., житловою площею 16,6 кв. м., відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18 лютого 2020 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак