Провадження №22-ц/824/783/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлія Вадимівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував наступним:

06.06.2014 року відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у позивача грошові кошти для будівництва житлового будинку, про що власноруч написала розписку. У розписці вказала, що за відсутності можливості повернути грошові кошти до 06.09.2015 року зобов`язується продати об`єкт нерухомості та повернути позикодавцю борг в повному обсязі, а в разі неможливості здійснити продаж житлового будинку - переоформити 50% об`єкту нерухомості на позивача. В подальшому відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, борг не повернула, у зв`язку з чим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2018 року на користь позивача було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 суми боргу. Рішення суду ні в добровільному порядку ні в примусовому на час звернення до суду з даним позовом не виконано.

Як стало відомо позивачу, ще до дати настання визначених борговою розпискою зобов`язань відповідач ОСОБА_2 відчужила будинок за договором купівлі-продажу на користь своєї подруги ОСОБА_3 . При цьому після такого відчуження будинку ОСОБА_2 продовжує ним користуватися та місце реєстрації та проживання не змінює, у зв`язку з чим позивач вважає, що укладений договір є фіктивним та порушує його права як позичальника. Вказує, що договір укладений без мети настання реальних правових наслідків але з метою приховування майна відповідача, направлений на виведення такого майна з-під звернення стягнення за невиконаними зобов`язаннями перед позивачем. На підставі викладеного позивач просив визнати зазначений договір купівлі-продажу недійсним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за новим власником, яким є ОСОБА_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає таким, що прийняте внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а також прав та охоронюваних інтересів позивача. Вказує, що судом не в повному обсязі виконано обов`язок щодо обґрунтування рішення та не надано жодної обґрунтованої та законної відповіді на доводи позивача, які були викладені як в позові, так і у відповіді на відзив. Рішення суду не відповідає вимогам вмотивованості, що тягне за собою ряд негативних наслідків. Судом не досліджено питання дійсності правочинів, що вчинено боржником на шкоду кредитору, та не досліджувалось питання фіктивності. Крім того судом питання реальності укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку в повному обсязі не досліджувалося, як і не досліджувалося питання оплатності. На підставі наведених доводів вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону та є помилковими, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У своїх відзивах на апеляційну скаргу відповідачі вказали, що доводи апеляційної скарги вважають безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог та недоведеності тверджень позивача, якими він обґрунтував такі свої вимоги. З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у позивача грошові кошти та зобов`язалася їх повернути до 06.09.2015 року. За таких умов твердження позивача щодо того, що оскаржуваний договір 03.10.2014 року відповідачами було вчинено саме з метою ухилення від виконання зобов`язань перед позивачем, не відповідають обставинам справи, оскільки на момент вчинення оскаржуваного правочину термін виконання самого зобов`язання, для ухилення від якого за твердженням позивача відповідач ОСОБА_2 відчужила спірний будинок, ще не наступив. Більш того, з тексту представленої розписки вбачається, що сторони ще при передачі коштів в борг домовились між собою про те, що ОСОБА_2 здійснить відчуження побудованого будинку та поверне борг саме з коштів, отриманих від продажу будинку. За таких умов, той факт, що після погодженого сторонами відчуження будинку відповідач ОСОБА_2 не виконала прийняті на себе зобов`язання, не може обумовлювати недійсність вказаного правочину на момент його укладення, як на то посилається позивач в своєму позові.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Позивач в своєму позові стверджує про фіктивність укладеного договору купівлі-продажу з огляду на те, що фактичного продажу будинку не було, оскільки відповідач після укладання договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_3 продовжує проживати в будинку та користуватися ним. В той же час позивачем на підтвердження таких своїх посилань жодного доказу до матеріалів справи представлено не було, відтак вказані твердження залишились недоведеними та не можуть бути прийняті судом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько