ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5072/20
провадження № 2/753/5221/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"17" серпня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Долі М.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 "єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Позов обґрунтований тим, шо під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Правовстановлюючі документи на вказану квартиру у 2017 році відповідачем оформлені на себе. На сьогоднішній день шлюб між сторонами розірваний. Посилаючись на те, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просить визнати квартиру спільною сумісною власністю та здійснити поділ квартири шляхом визнання за нею права власності на 1/2 її частину.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 30.03.2020 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Позивач та її представник у судове засідання не прибули, позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення суду не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повідомлення за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд з урахуванням думки позивача ухвалив розглядати справи у його відсутність на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

10 січня 1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 9 від 23 жовтня 2019 року (а. с. 31).

В період проживання в зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 .

03 грудня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було видано ордер № 098916 на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 41).

В ордері зазначено, що він виданий члену ЖБК "Ромашка - 1" ОСОБА_2 на сім`ю із трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - жінка, ОСОБА_3 - син.

Відповідно до довідки ЖБК «Ромашка-1» № 28 від 31.10.2019 року, сума пайового внеску за квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 470 991 крб. сплачена повістю 31 серпня 1993 року в повному обсязі.

Відповідно до відповіді ЖБК «Ромашка-1» - ОСОБА_1 була заселена в житлове приміщення АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 098916 від 03.12.1993 року у складі сім`ї із трьох осіб члена ЖБК ОСОБА_2 на ім`я якого видано ордер, про що свідчить копія ордеру. Всі вказані особи в ордері були прописані за вказаною адресою. Для проведення процедури приватизації житлового приміщення ЖБК видає члену кооперативу довідки форми 3, про повну сплату пайових внесків та заповнює відповідний бланк для приватизації.

Вказані обставини також підтверджуються архівним витягом Державного архіву м. Києва від 18.06.2020 року № 068/02-12/1137 із розпорядження Представника Президента України в місті Києві від 15 листопада 1993 року № 1176 «Про надання квартир членам ЖБК «Ромашка-1» у будинках АДРЕСА_1 » - «розглянувши подання квартирного управління міської державної адміністрації відповідно до Примірного статуту ЖБК і пропозицій житлової комісії (з питань ЖБК): надати квартири в ЖБК «Ромашка-1» в будинку АДРЕСА_1 громадянам: Протокол житлової комісії від 1 липня 1993 року № 35/3-93 у будинку № 23 ОСОБА_2 , на сім`ю з трьох осіб (він, дружина, син) трикімнатну квартиру № 115 , площею 42, 41 кв. метрів…».

23.03.2017 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на вищевказану квартиру на своє ім"я, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 198278883 від 30.01.2020 року (а. с. 23 - 24).

Згідно зі статтею 15 чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про власність» член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває право власності на це майно.

Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР (стаття 16 Закону України «Про власність»).

Відповідно до статті 22 чинного на час виникнення спірних правовідносин Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідні положення містить і стаття 60 СК України, чинного на час подання позову.

Відповідно до п. 5 Постанови пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» - розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Стаття 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначала, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічне положення містить стаття 70 СК України.

Тобто пай, внесений подружжям в житлово-будівельний кооператив у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Положення законодавства, як чинного на час повної виплати пайових внесків за квартиру, так і чинного на час подання позову, закріплювали та закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, суд вважає доведеним те, що сторони набули право спільної сумісної власності на спірну квартиру в 1993 році після повної сплати пайових внесків за квартиру. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Згідно зі ст. 63 СК, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно до ст. 68 СК, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки спірна квартира визнана судом спільною сумісною власністю подружжя, суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статей 141 ЦПК України покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 11 350,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 7, 12, 13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280- 283, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що зареєстрована 23.03.2017 року на праві приватної власності за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11 350,80 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дарницьким районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: М.О. Заставенко