Справа № 279/6830/19
Провадження № 4-с/279/3/20

УХВАЛА
"18" лютого 2020 р.
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Коваленко В.П.
при секретарі Петрук О.І,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , про визнання неправомірними дій виконавця , -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, в якій просив визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни; зобов`язати її скасувати прийняті постанови № 499,502,503; зобов`язати приватного виконавця Волкову Євгенію Олегівну повернути стягувачу виконавчий лист №279/3565/19 без виконання і закінчити виконавче провадження по даній справі .
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити .
Приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна надіслала письмові пояснення , в яких заперечила проти вимог скаржника, просила розгляд справи проводити без її участі.
За таких обставин фіксування судового процесу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи суд дійшов до наступного.
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним (справи ЄС "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції"). З цією метою законодавець передбачив два варіанти можливого виконання судового рішення. Перший варіант - це добровільне виконання судового рішення відповідачем у справі. У разі, якщо особа добровільно не виконує рішення, передбачено другий варіант - його примусове виконання.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню є Закон України «Про виконавче провадження»
Згідно з частиною першою статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2019 року по справі №279/3565/19 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 11.06.2014 року станом на 02.07.2019 року в розмірі 35125,19 гривень та судові витрати в сумі 791,64 гривні. Рішення набрало законної сили 08.10.2019 року.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист , який 18 грудня 2019 року передано на адресу приватного виконавця Волкової Є.О.

Відповідно до вимог ст.ст.25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження » приватним виконавцем було розпочато виконавче провадження ВП№60907321, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Скаржником у справі не заперечується факт, що рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2019 року до 18 грудня 2019 року у справі не було виконано добровільно.

Оскільки боржник у встановлений законом строк не вчинив дій щодо виконання рішення суду, винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника та постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень.

Оскільки приватним виконавцем здійснювалися дії щодо примусового виконання рішення суду він повинен дотримуватися обов`язків покладених на нього Законом.

За приписами п. 4 ч. 1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання судового рішення є заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Таким чином, метою таких заходів є спонукання боржника до виконання рішення суду. Суд не приймає до уваги посилання боржника в скарзі на те, що приватний виконавець не дочекавшись результатів розгляду поданої ним апеляційної скарги на рішення суду, прийняв постанови про арешт коштів боржника та стягнення з боржника основної винагороди , оскільки такі обставини не свідчать про протиправність дій приватного виконавця. Більш того, поновлення строку на апеляційне оскарження та звернення скаржника з апеляційною скаргою на рішення суду за приписами ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження » не є підставою для зупинення виконавчих дій.

Крім того, за приписами ч. 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Саме такі правові висновки містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 по справі №370/1034/15-ц.

Пунктом 6 ч. 3ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом накладати арешт на майно боржника.

Згідно ч. 1,ч. 2, ч. 5 ст. 48 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача , стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до ст.ст. 52,65, 66 Закону України «Про виконавче провадження » стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

Згідно з ч. 2 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження » арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження » встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Постанова про відкриття виконавчого провадження , постанова про арешт коштів боржника постановлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Вимоги скарги в частині оскарження постанови про стягнення з боржника основної винагороди суд закриває провадження.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою , якщо вважають , що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу , порушено їхні права чи свободи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255, 447 ЦПК України , суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги про визнання неправомірними дій виконавця за безпідставністю в частині оскарження постанови ВП №60907321 від 18.12.2019 про відкриття виконавчого провадження та постанови ВП №60907321 від 18.12.2019 про арешт коштів боржника.

Закрити провадження в частині оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни ВП№60907321 від 18.12.2019 про стягнення з боржника основної винагороди.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів.

Суддя Коваленко В.П.