Номер провадження 2/754/2539/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 17.02.2020 року)

17 лютого 2020 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Кучинський Я.Ю., справа № 754/12411/17

ОСОБА_1 - позивач

ОСОБА_2 - відповідач

Дрьоміна Л. В. - адвокат позивача

Волошин Ю.І. - адвокат відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого збільшувались і посилаючись на порушення свого права власності на кошти, як подружжя, просить стягнути з відповідача: 210777,53 грн., що становить 1/2 частину отриманого відповідачем банківського вкладу з відсотками.

У судовому засіданні адвокат позивача позов підтримав, а відповідач зі своїм адвокатом позов не визнали посилаючись на те, що внесені відповідачем на депозит кошти не були спільною сумісною власністю подружжя.

Вислухавши відповідача і адвокатів сторін, оглянувши матеріали справи № 754/3137/14-ц, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

У період з 10.07.2007 року по 05.11.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.08.2007 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05.11.2014 року.

Відповідно до заяви АТ «Дельта Банк», яка надійшла до суду 13.05.2019 року на судовий запит, АТ «Дельта Банк» з відповідачем уклали договір банківського вкладу (депозит) «Дякуємо за довіру-2» у гривнях № 001-29002-250914 від 25.09.2014 року строком по 24.12.2014 року на суму: 400000 грн. і по закінченню дії договору кошти вкладу та відсотки за ним у розмірі: 21555,06 грн. були зараховані на картковий рахунок клієнта.

Згідно з ч. 6 ст. 57, ст. 60 і ст. 70 СК України, 6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Заперечуючи проти позову відповідач зі своїм адвокатом посилаються на те, що на час укладення договору банківського вкладу сторони, як подружжя не проживали разом та не вели спільний побут, що підтверджується окрім доводів відповідача і позовною заявою позивача про розірвання шлюбу, і крім того, банківський вклад був здійснений за рахунок коштів отриманих відповідачем за договором № 1/08 позики (між фізичними особами, безпроцентної) від 26.08.2014 року, який відповідач уклав з ОСОБА_4 на суму: 550000 грн..

Перевіряючи обґрунтованість доводів сторони відповідача, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Відповідно до матеріалів справи № 754/3137/14-ц, позивачка дійсно 24.02.2014 року подавала до суду позов про розірвання шлюбу та в якому зазначила, що вона з відповідачем фактично шлюбні відносини перервали ще наприкінці 2013 року і на даний час домашнє господарство сторони не ведуть.

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року у справі № 754/3137/14-ц, позовну заяву позивача про розірвання шлюбу залишено без розгляду за заявою представника позивача.

У судовому засіданні адвокат позивача зазначив, що позовна заява про розірвання шлюбу була залишена без розгляду з тих підстав, що сторони примирились.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б спростовували доводи сторони позивача про примирення сторін після подання позову про розірвання шлюбу, стороною відповідача суду не надано і судом не здобуто.

Не надано суду і доказів про встановлення між сторонами режиму окремого проживання, як це передбачено ст. ст. 119-120 СК України.

Що ж стосується договору № 1/08 позики (між фізичними особами, безпроцентної) від 26.08.2014 року, який відповідач уклав з ОСОБА_4 , то в цьому договорі не вказано і суду не надано конкретних правових та беззаперечних доказів, що саме кошти отримані відповідачем за цим договором, були спрямовані на укладення договору банківського вкладу.

Доводи сторони відповідача про недоведеність позивачем походження коштів, які були внесені на депозит, спростовуються положеннями ст. 60 СК України.

Будь-яких інших конкретних правових доказів, які свідчили, що на депозит були внесені особисті приватні кошти відповідача, останній зі своїм адвокатом суду не надали і судом таких доказів не здобуто.

Вищевикладене дає правові підстави для висновку про недоведеність доводів сторони відповідача про внесення на депозит особистих приватних коштів відповідача.

400000 + 21555,06 : 2 = 210777 грн. 53 коп..

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими.

За таких обставин, позов задовольняється.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задовольняється, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ): 210777 грн. 53 коп. - банківського вкладу та 2107 грн. 77 коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: