ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 614/64/20

провадження № 22-ц/818/3172/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Кругової С.С.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Борівського районного суду Харківської області, ухвалене 5 березня 2020 року у складі судді Гуляєвої Г.М. (повний текст рішення складений 10 березня 2020 року),

УСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 50000 гривень, виплачених йому у якості авансу в рахунок майбутнього придбання житлового будинку, та понесені нею судові витраті, що складаються з судового зборі та витрат на правову допомогу.

Позов мотивований тим, що 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 склала розписку про те, що вона передала ОСОБА_2 50 000 гривень в рахунок майбутнього придбання належного йому домоволодіння із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Усно сторони домовилися, що залишок суми у розмірі 170 000 грн позивач передасть ОСОБА_2 протягом трьох років. У складеній відповідачем розписці кінцеву дату передачі коштів ОСОБА_2 указав - грудень 2017 року. З жовтня 2017 року ОСОБА_1 з сім`єю переїхали в будинок АДРЕСА_1 . Наприкінці літа 2018 року ОСОБА_1 виявила бажання передати відповідачу залишок суми й укласти договір купівлі-продажу домоволодіння, Але дізналася що ОСОБА_2 так і не оформив своє право власності на земельну. Тому вона відмовилася від сплати залишку коштів і почала вимагати від відповідача повернути сплачені за розпискою гроші. Проте відповідач відмовився повертати отримані кошти та змусив позивача з родиною виїхати із належного йому домоволодіння. Тому сплачені йому позивачем 50 000 гривень авансу підлягають поверненню.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 5 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений. З ОСОБА_2 на її користь стягнуто 50 000 гривень авансу, виплаченого в рахунок майбутнього придбання житлового будинку з господарськими будівлями, 840 грн 80 коп. судового збору і 2000 гривень витрат на правову допомогу.

Рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 надала суду передачу ОСОБА_2 50 000 гривень в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу будинку у якості авансу. Оскільки договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, передана сума не може бути завдатком. При подачі позову позивач сплатила судовий збір і гонорар адвоката, які також підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у складеній ОСОБА_1 розписці прямо вказано, що 50 000 гривень вона передає у якості завдатку. Позивач розуміла правову природу коштів, які вона передає, і погоджувалася із правовими наслідками такої передачі. Договір купівлі-продажу не був укладений між сторонами саме з вини ОСОБА_1 . Право власності на земельну ділянку під домоволодінням, яке бажала придбати позивач, було зареєстроване за відповідачем, тому підстав не продавати домоволодіння у ОСОБА_2 не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. Посилається на те, що апеляційна скарга не містить посилань на необґрунтованість чи незаконність рішення суду, а містить лише власне бачення ОСОБА_2 на природу отриманих ним грошей. У відзиві позивач підтримала пояснення, викладені нею в позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 з 24.07.2009 (а.с.8).

Чотирнадцятого вересня 2017 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти за продаж будинку по АДРЕСА_1 , від ОСОБА_1 в сумі 50 000 грн, які визначені як завдаток у розписці від 14 вересня 2017 року (а.с.9).

Продавець будинку ОСОБА_2 та покупець ОСОБА_1 домовились про ціну 8 000 доларів за продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; продавець згоден розділити повну вартість будинку на 2 частини та отримати всю суму до кінця грудня 2017 року; покупець зобов`язується своєчасно без затримок сплатити вказану суму до кінця грудня 2017 року включно. Зазначене підтверджується копією договору від 14 вересня 2017 року (а.с.10).

Листом від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_2 просив ОСОБА_1 негайно звільнити його будинок ( АДРЕСА_1 ), де вона незаконно проживає з 14 вересня 2017 року (а.с.11).

Відповідно до листа Богуславської сільської ради Борівського р-ну Харківської області № 15 від 13.01.2020 домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_2 , він зареєстрований у вказаному домоволодінні (а.с. 12).

Власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 з 31.08.2018 є ОСОБА_2 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.50).

За адресою АДРЕСА_1 , розташована земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,2500 га, що підтверджується копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.51-53).

Згідно із частинами першою та третьою статті 635 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно визначився із тим, що оскільки попередній договір купівлі-продажу домоволодіння, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, передана ОСОБА_1 відповідачу грошова сума в розмірі 50 000 гривень є авансом, який підлягає поверненню.

Зазначене відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, від якого не відступив і Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року (справа № 710/40/17).

Доводи апеляційної скарги про те, що у розписці від 14 вересня 2017 року визначено, що 50 000 гривень ОСОБА_3 передає у якості завдатку висновку суду не спростовує з викладених вище мотивів. А належність відповідачу земельної ділянки під домоволодінням, яке бажала придбати позивач, не входить до предмету доказування у дійсному спорі. Тому правового значення не має.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 05.03.2020 - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,381,382,384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 5 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді А.В. Котелевець

С.С. Кругова