Справа № 466/9129/18 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/3039/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року в складі судді Єзерського Р.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , з участю третіх осіб Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М., приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В., про визнання недійсною довіреність, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2018 року та зобов`язання до вчинення дій,-

встановила:

У листопаді 2018 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною державним реєстраторам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо такої, заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . вчиняти будь-які дії по довіреності від ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю. П. від 20.04.2017 року та передати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 22,4 кв. м., комора в підвалі, площею 21,7 кв. м., яка є предметом спору, на зберігання ОСОБА_6 чи ОСОБА_7 , які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Заяву обґрунтовував тим, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , з участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я. М., приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ярош О. В., про визнання недійсною довіреність, визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19.04.2018 та зобов`язання до вчинення дій.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на праві власності належала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набута на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Савицькою Т. О. 05.04.2012 року, яка куплена за кошти та зі згоди батьків ОСОБА_2 та Органу опіки та піклування.

У 2016 році позивач ОСОБА_2 подала оголошення до газети «Ваш магазин» з метою продажу підвалу, належного до її квартири. За декілька днів зателефонував чоловік, який зацікавився купівлею даного підвалу. Приїхавши, чоловік представився ОСОБА_3 , оглянувши підвал сказав, що йому він підходить, проте для його продажу необхідно вчинити дії щодо відділення останнього від квартири, на що необхідна довіреність, яку підготує нотаріус, а вона має її підписати.

20.04.2017 ОСОБА_3 відвіз позивача до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., де була готова на бланку довіреність. Нотаріус зміст даної довіреності до відома не доводила, ОСОБА_2 її підписала не читаючи, думаючи, що це необхідно для відокремлення підвалу від квартири, про що запевняв ОСОБА_3 , це у той момент не викликало сумнів.

10.10.2018 ОСОБА_3 у присутності дільничного інспектора виламав двері та вивіз всі речі на АДРЕСА_2 , змінив замки, що унеможливило доступ до помешкання.

У подальшому, звернувшись за правовою допомогою до адвоката, Бабенко Є.О. стало відомо, що на підставі довіреності від 20.04.2017, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2018 відчужив квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , яка в подальшому відчужила квартиру ОСОБА_4 згідно із договором купівлі-продажу від 18.10.2018.

Ні батько позивача ОСОБА_7 , ні матір ОСОБА_6 , а ні Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації, згоди на укладення ОСОБА_2 довіреності на ОСОБА_3 щодо надання права останньому на продаж квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала позивачу не надавали.

Довіреність від імені позивача ОСОБА_2 на ОСОБА_3 від 20.04.2017 та договір купівлі-продажу квартири від 19.04.2018, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М. є недійсним, оскільки при їх посвідченні не отримано згоди Органу опіки та піклування та батьків, згоди на продаж квартири ОСОБА_3 на умовах договору купівлі-продажу від 19.04.2018, позивач як повнолітня особа, також не надавала, а майно є таким, що вибуло з володіння позивача без її волі.

Зазначав, що підставою для подання заяви про забезпечення позову є реальна небезпека заподіяння шкоди позивачу, її правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення за вищевказаним позовом, що в свою чергу може призвести до ускладнення виконання рішення суду або зробити його неможливим, оскільки існує абсолютна ймовірність того, що позивач може бути позбавлена відновлення права власності.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року в порядку забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи - Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. про визнання недійсною довіреність, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2018 року та зобов`язання до вчинення дій:

- накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 2912962) із забороною державним реєстраторам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо такої;

- заборонено ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії по довіреності від ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю. П. від 20.04.2017 року.

Ухвала суду звернута до негайного виконання.

Копію ухвали направлено в Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 299 - для виконання.

Копію ухвали направлено в Шевченківський ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Котлярська, 6 - для відома.

Ухвалу суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , вважає, що така підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки предметом спору є лише виключно договірні правовідносини стосовно дійсності довіреності та договору.

Стверджує, що матеріали справи не містять доказів про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Вважає, що суд першої інстанції не оцінював доводів заявника, а зіслався лише на загальні норми процесуального права.

Звертає увагу на те, предметом спору є лише виключно договірні правовідносини стосовно дійсності довіреності та договору, а вимог про витребування майна з чужого незаконного користування немає.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року.

Учасники справи позивач ОСОБА_2 , приватні нотаріуси Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., Лаврик Я.М. , Ярош О.В. , будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 92-97), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 викликався в судове засідання та не з`явилися, повідомлення про вручення судових повісток на адресу суду не повернулися.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Зважаючи на те, що ухвала Шевченківського районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року оскаржується лише відповідачем ОСОБА_1 та тільки стосовно задоволених вимог заяви про забезпечення позову, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України оскаржувану ухвалу в іншій частині не перевіряє.

З виділених матеріалів встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , з участю третіх осіб Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю. П., приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я. М., приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В., про визнання недійсною довіреність, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2018 року та зобов`язання до вчинення дій.

Тобто, позивач звернулася до суду з позовом, предметом якого є оспорення довіреності від 20.04.2017, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., на підставі якої ОСОБА_3 , згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2018, відчужив квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , яка в подальшому згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2018 відчужила квартиру ОСОБА_4 .

З наведеного слідує, що предметом позову є немайнові вимоги, однак такі фактично зводяться до оспорення та захисту прав власності на майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір, тому дійшов висновку про підставність та обґрунтованість побоювань позивача щодо ухилення відповідача в майбутньому від виконання рішення суду, відтак невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

При цьому, суд відмовив у вимозі про передачу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на зберігання ОСОБА_6 чи ОСОБА_7 , оскільки останні, згідно копії свідоцтва про народження позивача ОСОБА_2 , є її батьками, тобто мають інтерес в результаті вирішення даного спору.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду з наступних підстав.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 149 ЦПК України передбачено підстави для забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Тобто, підставність заяви про скасування заходів забезпечення позову повинна бути доведена в суді заявником, в силу вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Виходячи з викладеного та правильно встановивши, що між сторонами справи дійсно виник спір фактично стосовно квартири, яка на підставі оспорюваного договору перейшла у власність відповідних осіб, враховуючи співмірність вжитих заходів заявленим позовним вимогам, колегія суддів приходить висновку, що вжиті місцевим судом заходи забезпечення позову є вчасними та необхідними, а оскаржувана ухвала відповідає вимогам співмірності та є правильною по суті.

Таким чином, враховуючи, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, відсутність відомостей стосовно наявності майна у відповідача, яке б було співмірним до заявлених позовних вимог по вартості, обраний спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру відповідача - є обґрунтованим та співмірним із заявленими позовними вимогами та може забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивача, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. На даний час, суду не надано доказів, що змінились обставини, що зумовили застосування засобів забезпечення даного позову.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду першої інстанції з питанням скасування заходів забезпечення позову.

Також, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а відповідні особи за обставин накладення арешту на їх майно не позбавляються права користування таким, тому вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчужити.

Інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним трактуванням апелянтом норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її задоволення немає.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 лютого 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк