Головуючий в 1 інстанції Богуславська І.А.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

17 лютого 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі судді Пономарьової О.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Богуславської І.А. від 10 грудня 2013 року у справі №263/12880/13-ц за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про заміну сторони виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2013 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі ТОВ «АНСУ») про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №2-1134/10, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 26 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» суми боргу за договором кредиту у розмірі 12 416,34 доларів США, витрат по сплаті судового збору в сумі 127,16 доларів США та витрат на ІТО в сумі 120 грн., з ПАТ «ПУМБ» на стягувача ТОВ «АНСУ».

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 29 січня 2020 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2013 року (а.с. 13-15).

Однак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2013 року не може бути відкрито за таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів, ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2013 року задоволено заяву ТОВ «АНСУ» про заміну сторони виконавчого провадження (а.с.12).

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 29 січня 2020 року подав апеляційну скаргу (а.с. 13-15).

07 лютого 2020 року на адресу апеляційного суду надійшли копії матеріалів цивільної справи №2-1134/10 (263/12880/13-ц), у зв`язку із тим, що цивільна справа знищена працівниками архіву Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області за спливом строку зберігання.

Крім того, 14 лютого 2020 року завідуючою архівом Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області складено архівну довідку вих. №40/01-13/2020, з якої вбачається, що цивільна справа позовного провадження «2-1134 за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ» про стягнення збитків розглянута у 2010 році та знищена за строком зберігання відповідно до «Переліку судових справ та документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строку зберігання». В архіві суду зберігається оригінал рішення у справі.

Як вбачається з тексту оскарженої ухвали, в судове засідання під час розгляду питання про зміну сторони виконавчого провадження заявник та заінтересовані особи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростовує своєї обізнаності про час та місце розгляду справи, не заявляє вимог про скасування оскарженої ухвали на підставі порушення вимог процесуального законодавства, а саме не повідомлення його про час та місце розгляду питання про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Крім того, заявник також не посилається на будь-які обставини непереборної сили, які б могли завадити йому оскаржити судове рішення вчасно.

Як вбачається з копій матеріалів, що надані апеляційному суду, провадження у справі про стягнення заборгованості за кредитом відкрито 03 грудня 2009 року, розгляд справи закінчено 27 грудня 2010 року ухваленням рішення, яке набрало чинності 04 жовтня 2011 року, після залишення його в силі ухвалою Апеляційного суду Донецької області.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги, заявник ОСОБА_1 був обізнаний про наявність зазначеної цивільної справи та виконавчого провадження.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах Рябих проти Росії (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та Пономарьов проти України (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі Устименко проти України .

Зокрема, Європейський суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99,пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine) (пункт 47 рішення).

Отже, звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 10 грудня 2013 року у січні 2020 року, апелянт пропустив строк, проте не наводить поважних причин його пропуску, не наводить причин не обізнаності про наявність оскарженої ухвали протягом 7 років, що може призвести до порушення принципу правової визначеності, яка є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та передбачає повагу до принципу (res judicata) - принципу остаточності рішення суду.

Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, ОСОБА_1 мав здійснювати розумні кроки щодо виконання обов`язків по захисту своїх інтересів у суді протягом розгляду справи, про яку йому було відомо, та бути обізнаним про її рух.

На підставі вищевикладеного, у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_1 за його апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2013 року слід відмовити на підставі ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, Донецький апеляційний суд-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2013 року у справі №263/12880/13-ц за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про заміну сторони виконавчого провадження.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Донецького апеляційного суду О.М. Пономарьова