ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4084/20 Справа № 412/3255/2012 Суддя у 1-й інстанції - Башмаков Є. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2012 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (код 34047020) заборгованість за кредитним договором № 442 -016/ФК -08 від 13.03.2008 року заборгованість по основній сумі боргу -238 918,00 (двісті тридцять вісім тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривень), заборгованість по сплаті відсотків -68 191, 38 грн. (шістдесят вісім тисяч сто дев`яносто одна гривня 38 коп.), комісія за ведення кредиту -10 920, 82 грн. (десять тисяч дев`ятсот двадцять гривень 82 коп.), а всього -318 030,20 грн. (триста вісімнадцять тисяч тридцять гривень 20 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»(код 34047020) суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 3219 грн. (три тисячі двісті дев`ятнадцять гривень).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року по справі №412/3255/2012 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.03.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 442 -016/ФК - 08, згідно якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 251 050,00 гривень з кінцевим терміном погашення до 28 лютого 2039 року зі сплатою 11,5 % річних за користування кредитом, а також 0,15 % комісії від суми кредиту.

У відповідності до п. 2.4. повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 674,00 грн. по 20 число (включно) кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Згідно п. 2.6. проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його повернення: проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця.

У п. 6.2 кредитного договору зазначено, що банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями (заставодавцями, гарантами, поручителями, майновими поручителями) умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов`язань

Позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, видав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 251 050,00 гривень шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, однак, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконує і не сплачує проценти за користування кредитом.

Проте, відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів і станом на 23.02.2012 року утворилася заборгованість в сумі 318 030 гривень 20 копійок, з яких: 238 918 гривень 00 копійок - заборгованість по основній сумі боргу, 68 191 гривня 38 копійок - заборгованість по сплаті відсотків, 10 920 гривень 82 копійки - заборгованість по сплаті комісії, розрахунок наявний в матеріалах справи.

У відповідності до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк", суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 318 030 гривень 20 копійок.

Посилання апелянта, що звернення позивача до суду з вимогою про дострокове повне погашення заборгованості по кредиту є передчасним, оскільки ПАТ "Дельта Банк" не було дотримано порядку реалізації права на повернення кредиту достроково, визначеного в п.6.2., п. 6.3. Договору, а кінцева дата повернення кредиту за Договору ще не настала, оскільки визначена вказівкою на 28.02.2039 року, а тому ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції не пересвідчився, чи закінчився строк кредиту, чи прострочив відповідач сплату чергового платежу та чи є підставою для дострокового стягнення з відповідача заборгованості в повному розмірі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 , що їй як позичальнику за кредитним договором від 13.03.2008 року, укладеним із ТОВ "Український промисловий банк", банківські установи не направляли жодного повідомлення про зміну кредитора, що зумовило неможливість сплати щомісячних платежів за кредитним договором, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріально-правові відносини, що виникли між ПАТ "Дельта Банк", ТОВ "Український промисловий банк" та ОСОБА_1 базуються на положеннях постанови Правління Національного банка України №235/БЕ від 08.06.2010 року, а також на умовах договору про передачу активів ТОВ "Український промисловий банк" на користь АТ "Дельта Банк", який був укладений 30.06.2010 року.

Відповідно до вказаних документів, в межах виконання заходів, передбачених процедурою ліквідації ТОВ "Український промисловий банк", яка була розпочата на підставі постанови Правління Національного банку України від 21.01.2010 року за №19 до АТ "Дельта Банк" перейшли права вимоги за кредитами, наданими ТОВ "Український промисловий банк".

Між тим, з урахуванням вказаного правителем у Фонді фінансового будівництва залишився ТОВ "Укрпромбанк".

Також, порушення на які посилається апелянт, матеріалами справи не підтверджено, а порушень, що призвели б до неправильного вирішення спору, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта, що матеріали цивільної справи не містять доказів щодо розміру заборгованості по кредиту та суд першої інстанції не досліджував первинні фінансові документи банківської установи, які б обґрунтовували розмір заборгованості відповідача, розрахунки заборгованості за договором по тілу кредиту, відсоткам та іншим комісіям, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Доводи апеляційної скарги, що через неповідомлення про розгляд цивільної справи, ОСОБА_1 була позбавлена можливості захистити своє непорушне право приватної власності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянту був наданий доступ до стадії апеляційного розгляду та оскаржуване рішення було переглянуте в межах доводів апеляційної скарги, а тому оскільки правильне по суті рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, тому доводи апелянта щодо неповідомлення про розгляд справи відхиляються апеляційним судом.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції, нові докази щодо обставин справи, альтернативний розрахунок, докази на підтвердження погашення заборгованості апелянтом до суду апеляційної інстанції надані не були.

Отже, враховуючи наведене та те, що в апелянта було достатньо часу подати до суду додаткові пояснення щодо суті справи чи надати суду докази щодо погашення заборгованості, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича