Номер провадження 2/754/4577/20
Справа №754/3473/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання Раєвського П.А., Грей О.П.

за участі:позивача: ОСОБА_1

представника позивача адвоката Шпак О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у березні 2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд відшкодувати спричинену йому моральну шкоду в розмірі 75568,00 грн. та 112000,00 грн. компенсації втраченого заробітку, а всього 187568,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його ім`я. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року позивача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 6 /шести/ років позбавлення волі без конфіскації майна. ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 6 /шести/ років позбавлення волі без конфіскації майна. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дохід держави процесуальні витрати: в сумі 494,35 грн. - вартість проведення товарознавчої експертизи. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, тобто з кожного по 5000,00 грн. Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.03.2019 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, і вичерпанням можливості їх отримати. Фактично під слідством, арештом та судом позивач перебував з 02.11.2017 року, коли йому було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і обрано запобіжний захід арешт і весь час позивач утримувався в Київському слідчому ізоляторі по 06.03.2019 року. Тому, загальний строк перебування позивача під слідством, арештом та судом становить 16 місяців 4 дня. До арешту позивач працював в ТОВ «Євао Аква» на посаді вантажника і його посадовий оклад становив 7000,00 грн. Втрати за не отриману заробітну плату в період з 02.11.2017 року по 06.03.2019 року становлять 112000,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду від 20.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.06.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовчий розгляд справи та призначено її розгляд по суті в судове засідання.

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 та його представник адвокат - Шпак О.К. підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Державна казначейська служба України в судове засідання представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки представника в судове засідання не відомі. У відзиві на позов представник просив відмовити у задоволенні позов у повному обсязі.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві Сизоненка І.В. про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_1 . Застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Строк тримання під вартою рахувався з 02.11.2017 року.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року позивача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 6 /шести/ років позбавлення волі без конфіскації майна. ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 6 /шести/ років позбавлення волі без конфіскації майна. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дохід держави процесуальні витрати: в сумі 494,35 грн. - вартість проведення товарознавчої експертизи. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, тобто з кожного по 5000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.03.2019 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, і вичерпанням можливості їх отримати.

Фактично під слідством, арештом та судом позивач перебував з 02.11.2017 року, коли йому було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і обрано запобіжний захід арешт і весь час позивач утримувався в Київському слідчому ізоляторі по 06.03.2019 року. Тому, загальний строк перебування позивача під слідством, арештом та судом становить 16 місяців 4 дня.

Крім того, відповідно до довідки «ТОВ ЄВРО АКВА» від 16.03.2018 року позивач працював в «ТОВ ЄВРО АКВА» на посаді вантажника з 12.06.2017 року. Його щомісячна заробітна плата становила 7000,00 грн.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода (ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою у визначеному процесуальним законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.ч 1, 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, станом з 01.01.2020 року складає 4723,00грн.

Тобто розмір шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури за період з 02.11.2017 року по 06.03.2019 року в даному випадку складає 75568,00 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості, а також вимогам ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того підлягає відшкодуванню позивачу компенсація втраченого заробітку за час його арешту у розмірі 112000,00 грн.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, позов ОСОБА_1 обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 21, 22, 23, 27, 28, 29, 32, 41, 42, 43, 46, 48, 49, 56, 61, 62, 64, 68 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Протоколом № 7 до Конвенції, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, ст.ст.15,16, 23, 1176ЦК України, ст. 1, 2, 3, 4, 13, 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст. 12, 79-81, 141, 258-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду- задовольнити.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у якості компенсації втраченого заробітку 112000,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 75568,00 грн., а всього 187568,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 12.08.2020 року.

Суддя: Н.Г. Таран