Справа № 464/1646/19 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/82/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Шеремета Н.О.

при секретарі Фейір К.О.

правонаступника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до Служби безпеки України, треті особи: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської Ради Пелещишин Наталія Романівна про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом, в якому просить скасувати запис про державну реєстрацію права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 за державою в особі Служби безпеки України, реєстраційний номер майна 5925968, покликаючись на неможливість державної реєстрації права власності на квартиру, набуту в процесі приватизації.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Служби безпеки України, треті особи: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської Ради Пелещишин Наталія Романівна про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Судові витрати залишено за позивачем.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що законом передбачено обраний позивачем спосіб захисту порушених цивільних прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав за позовом нового власника про проведену державну реєстрацію права власності за попереднім власником. Звертає увагу, що позивач як особа яка набула спірну квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду, не може зареєструвати право власності на приватизовану квартиру, оскільки станом на сього право власності зареєстровано за попереднім власником Державою в особі Служби безпеки України. Вважає Службу безпеки України як попереднього власника квартири належним відповідачем. Просить скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

25 червня 2004 року право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за державою в особі Служби безпеки України на підставі договору міни квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 27 травня 20014 року, р. № 3995, реєстраційний номер запису майна 5925968. Вказане підтверджується: нотаріально посвідченим договором міни квартир від 27 травня 2004 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 05 липня 2004 року № 4042383, довідкою Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 1/7067 від 19 червня 2018 року, довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 січня 2019 року № 152288822.

На підставі акта від 20 жовтня 2004 року квартиру передано військовій частині НОМЕР_1 , яку виділено військовослужбовцю цієї частини - позивачу з сім`єю (виписка із протоколу № 1 засідання адміністрації військової частини від 26 листопада 2004 року). Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1942 від 24 грудня 2004 року квартиру закріплено як службову та видано позивачу з сім`єю ордер на неї.

Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури № 512 від 28 вересня 2011 року за зверненням військової частини НОМЕР_2 (правонаступник військової частини НОМЕР_1 ) та позивача квартиру вилучено з облік службових, а наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 195-Ж-С від 05 липня 2016 року передано у приватну спільну сумісну власність позивачу ОСОБА_1 , третій особі ОСОБА_2 та їх сину ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Комунальною установою «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» 05 липня 2016 року видано свідоцтво право власності на квартиру серії НОМЕР_3 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 від 26 червня 2018 року № 41810249 відмовлено позивачу у державній реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки об`єкт нерухомого майна зареєстровано за іншим правонабувачем.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 від 17 жовтня 2018 року № 443527973 відмовлено у скасуванні запису, оскільки позивачем не подано передбаченого чинним законодавством документа, на підставі якого скасовано запис про право власності у Державному реєстрі прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.2 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є єдиною державною інформаційною системою, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Як правову підставу позову, так і представником позивача у суді першої інстанції, визначено ч.2 ст.26 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За даною нормою у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Встановлено, що у 2004 році на підставі договору міни державою в особі відповідача у загальнодержавну власність набуто квартиру АДРЕСА_1 . У 2016 року позивачем з сім`єю приватизовано вказану квартиру, однак здійснити державну реєстрацію права власності не виявилося можливим у зв`язку із наявністю запису про реєстрацію права власності № 59255968 за відповідачем у 2004 році.

Правомірність рішення про реєстрацію права власності не оспорюється, позивачем та його представником не наведено та не надано доказів саме щодо підстав скасування запису про реєстрацію права власності за відповідачем. Сам факт наявності зазначеного запису та неможливості оформлення права власності за наступним по хронології власником не є підставою для його скасування.

Позивачу ОСОБА_1 , третій особі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (помер) в порядку ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, оскільки передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках оформлюється свідоцтвом про право власності. За положеннями ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Натомість за ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем, який має правовстановлюючий документ на нерухоме майно, спосіб захисту цивільного права як скасування запису про державну реєстрацію права власності за відповідачем не можна вважати належним способом захисту у розумінні ст.ст.16, 392 ЦК України. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування або поновленого права.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що для реального відновлення порушеного права позивач мав би звернутися із позовом про визнання права власності на квартиру в порядку п.1 ч.2 ст.16, ст.392 ЦК України. Водночас позивач відповідну позовну вимогу не пред`явив.

Заявлений ОСОБА_1 позов про скасування запису про державну реєстрацію права власності задоволенню не підлягає, оскільки позивач просить застосувати неналежний спосіб захисту. Такий висновок суду щодо відмови у позові при заявлені невірного способу захисту порушеного права узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у Постанові Великої Палати від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Н.О. Шеремета