ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6311/20 Справа № 216/4909/18 Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Приватбанк" на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року, ухваленого суддею Онопченком Ю.В. у м. Кривому Розі, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні,-

ВСТАНОВИВ

У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач підписала заяву № б/н від 31 травня 2006 року, за умовами якої отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачем не було виконано умови Договору в частині своєчасного погашення платежів АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим станом на 21.06.2018 виникла заборгованість в розмірі 15347,03 грн., з яких: 3813,22 грн. тіло кредиту, 2457,46 грн. нараховано відсотки за користування кредитом, 7869,35 грн. нараховано пеню, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 707 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 31.05.2006 року, яка складається з тіла кредиту в розмірі 3813,22 грн., та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 437,79 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення про їх задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, пенею, штрафами, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом всіх обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні процентів.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем надана до суду копія Заяви від 31.05.2006 р, з якої чітко вбачається особиста інформація відповідача, яка особистим підписом засвідчила своє волевиявлення на оформлення договору та отримання кредитної карти "Універсальна".

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до Заяви від 31.05.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»,у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.12).31.05.2006 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 сплата процентів за користування кредитом встановлена у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с.12-зворот).

Згідно копії виписки наданої АТ КБ «Приватбанк» строк дії кредитної картки «Універсальна», виданої ОСОБА_1 становить 03/17, тобто до 31 березня 2017 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що заява позичальника не містить умов щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами та розміру неустойки за порушення виконання умов кредитного договору, а надані позивачем витяг з умов та правила не містять підтвердження того, що саме з цією редакцією наданих умов та правил позичальник був ознайомлений та погодився із ними, стягнув лише заборгованість за тілом кредиту.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спір виник з приводу заборгованості за кредитом, наданим позичальнику ОСОБА_1 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів у розмірі 3 на місяць за користування кредитом, пені та штрафів з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконувала, в результаті чого, станом на 21.06.2018 виникла заборгованість в розмірі 15347,03 грн., з яких: 3813,22 грн. тіло кредиту, 2457,46 грн. нараховано відсотки за користування кредитом, 7869,35 грн. нараховано пеню, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 707 грн. - штраф (процентна складова).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема 2457,46 грн. відсотки за користування кредитом, 7869,35 грн. пеню, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 707 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Акрету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» .

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, що умовами укладеного договору не передбачено відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Даний висновок суду суперечить, наявній в матеріалах справи заяві підписаної, позичальником ОСОБА_1 31.05.2006 року відповідно до якої остання своїм підписом засвідчила, що отримала кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним за базовою ставкою 3% в місяць із розрахунку 360 днів в році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.12-зворот).

Даний факт спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність узгодженого між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами, тому доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині заслуговують на увагу.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Колегією суддів досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості, зокрема по відсоткам, проте повністю із ним погодитися неможна.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно відомостей, що містяться в матеріалах справи, строк дії кредитної картки «Універсальна», виданої ОСОБА_1 становить 03/17, тобто до 31 березня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_1 підписала Заяву б/н від 31.05.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», якою погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів за порушення виконання зобов`язань.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання по сплаті кредиту належним чином, то вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов`язання та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається, зокрема з заборгованості за процентами за користування кредитом.

Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, має бути розрахована із застосуванням процентної ставки у розмірі 3 % на місяць,

При цьому, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, має бути розрахована за період з 31.05.2006 року по 31 березня 2017 року, а саме по останній день строку дії кредитної картки.

За правилом ч. 3ст. 12 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1, 2ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до наданого позивачем до суду апеляційної інстанції розрахунку, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом за період з 31.05.2006 року по 31.03.2017 року становить 3 863, 75 грн., відповідно до позовної заяви за такий самий період позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у сумі 2457, 46 грн. Таким чином, вихід за межі заявлених позовних вимог та стягнення відсотків у більшому розмірі, аніж заявлено позивачем, призведе до порушення принципу диспозитивності сторін, закріпленого у статті 13 ЦПК України, що є неприпустимим.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, тому згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками 2457, 46 грн., що є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 1762 грн., за подання апеляційної скарги 2643 грн., разом 4405 грн.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, в загальному розмірі 6270, 68грн., тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1799, 85грн., відповідно до розрахунку (6270,68х4405/15347,03).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк задовольнити частково.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 за користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк заборгованості за відсотками за Кредитним договором б/н від 31.05.2006 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за Кредитним договором б/н від 31.05.2006 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом б/н від 31 травня 2006 року, яка станом на 21 червня 2018 року становить 2457 (дві тисячі читириста п`ятдесят сім) гривень 46 (сорок шість ) копійок.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 1799,85 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: