Справа № 459/1457/18 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/2391/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , його представника -

Пащука А.І. ,представника відповідача - Наконечної Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Львіввугілля», третя особа на стороні відповідача - відокремлений підрозділ «Шахта «Червоноградська» державного підприємства «Львіввугілля», про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги,

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (а.с.1-4 т.1), в якому, з урахуванням уточнених вимог (а.с.182-184, 217-218, 231-232 т.1), просив змінити в наказі відокремленого підрозділу (далі - ВП) «Шахта «Червоноградська» державного підприємства (далі - ДП) «Львіввугілля» №144-к від 25.04.2018 року формулювання причини звільнення його з роботи з посади заступника з правових питань ВП «Шахта «Червоноградська» із «звільнити за власним бажанням по ст.38 КЗпП України» на «звільнити за власним бажанням по ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням ВП «Шахта «Червоноградська» трудового законодавства і колективного договору», та стягнути з ДП «Львівугілля» вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України в розмірі трьохмісячного середнього заробітку, що становить 49550 грн. 55 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в ДП «Львіввугілля» він працював з 29.04.1998 року, а в період з 03.10.2016 року по 25.04.2018 року, перед звільненням з роботи, працював на посаді заступника директора з правових питань ВП «Шахта «Червоноградська».

19.04.2018 року він звернувся із заявою про звільнення його з 25.04.2018 року з роботи по ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору, оскільки в порушення вимог ст.ст.97,115 КЗпП України та п.10.14 колективного договору, адміністрацією ВП «Шахта «Червоноградська» не дотримувались строки виплати заробітної плати і відпускних працівникам шахти, так, зокрема, за лютий 2018 року заробітна плата йому і всім решта працівникам була виплачена тільки 04.04.2018 року.

Однак, адміністрація ВП «Шахта «Червоноградська», всупереч його заяві і в порушення вимог закону, наказом №144-к від 25.04.2018 року звільнила його по ст.38 КЗпП України за власним бажанням, не вказавши дійсну причину його звільнення, яку він зазначив у своїй заяві.

У зв`язку з названим порушенням, він не отримав вихідну допомогу, яка передбачена ст.44 КЗпП України, у розмірі трьохмісячного середнього заробітку.

Зазначає, що на його утриманні знаходиться дочка, яка є інвалідом першої групи і потребує лікування, внук - учень та внучка з двома малолітніми дітьми, а тому йому потрібні значні кошти на лікування дочки та утримання своєї сім`ї.

Звертає увагу, що факт порушення роботодавцем вимог трудового законодавства та умов колективного договору в частині термінів виплати заробітної плати та незаконність наказу про звільнення в частині формулювання причини та підстави його (позивача) звільнення з роботи підтверджено актом проведеної Головним управлінням Держпраці у Львівській області на підприємстві перевірки з дотримання трудового законодавства та внесенням за наслідками цієї перевірки відповідного припису про усунення виявлених порушень, в тому числі й щодо внесення у трудову книжку правильного запису формулювання причини його звільнення з роботи.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що звільнення його із займаної посади безпосередньо пов`язане із несвоєчасною виплатою заробітної плати, що є порушенням трудового законодавства, і відповідач цієї обставини не заперечував, до того ж, факт порушення роботодавцем трудового законодавства та умов колективного договору щодо строків виплати заробітної плати підтверджено актом інспекційного відвідування №ЛВ 486/457/АВ від 23 травня 2018 року, складеним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області Климчук Н.А., та винесеним за наслідками перевірки приписом про усунення виявлених порушень, у задоволенні скарги ВП «Шахта «Червоноградська» на які було відмовлено Головним управлінням Держпраці у Львівській області, однак, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки цим доказам, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення спору про відсутність порушень трудового законодавства зі сторони роботодавця.

Помилковим вважає апелянт й висновок суду про виплату відповідачем при звільненні його з роботи вихідної допомоги, оскільки згідно наказу про звільнення йому було призначено та виплачено одноразову допомогу за стаж роботи у вугільній промисловості понад 60 років, що передбачено умовами колективного договору, а він ставив вимогу про виплату йому вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України у зв`язку із його звільненням з роботи через порушення роботодавцем трудового законодавства та умов колективного договору. Наголошує, що ці дві допомоги не є тотожними, і це було підтверджено наданими ним письмовими доказами.

Крім того, звертає увагу, що роботодавець повинен був звільнити його з роботи з підстави, зазначеної у його заяві, оскільки не мав право самостійно змінювати підставу та причини звільнення, на що було звернуто увагу інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області в названому вище акті та приписі і зобов`язано змінити формулювання причин звільнення, виклавши їх у точній відповідності до поданої заяви про звільнення, та виплатити вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України, чого відповідачем зроблено не було.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 03.10.2016 року по 25.04.2018 року, перед звільненням з роботи, позивач працював на посаді заступника директора з правових питань ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля».

19.04.2018 року позивач звернувся до директора ВП «Шахта «Червоноградська» із заявою про звільнення його з 25.04.2018 року з роботи по ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням ВП «Шахта «Червоноградська» законодавства про працю та умов колективного договору, оскільки в порушення вимог трудового законодавства про оплату праці та умов колективного дорогу, адміністрацією шахти несвоєчасно виплачується заробітна плата і відпускні, та просив виплатити йому вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України (а.с.7-8 т.1).

Наказом ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» №144-к від 25.04.2018 року позивача звільнено з роботи з 25.04.2018 року по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) з виплатою одноразової допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку за стаж роботи у вугільній галузі (60 років) відповідно до п.12.15 галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України від 03.07.2001 року з доповненням та змінами, п.11.24 угоди між ДП «Львіввугілля» і теркомом профспілок та п.12.4 колективного договору по шахті (а.с.6 т.1).

Відповідно до статті 36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП).

Так, зокрема, частиною першою статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Частиною третьою статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Отже, за змістом статті 38 КЗпП України, працівник має право з власної ініціативи (за власним бажанням) в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір.

При цьому, строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України), не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України.

Підставою для безумовного застосування частини третьої статті 38 КЗпП України є сам факт порушення трудового законодавства, а не істотність, причини такого порушення.

Істотність характеру порушень працедавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за частиною третьою статті 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені.

Враховуючи наведені вище норми закону й те, що позивач у своїй заяві від 19.04.2018 року чітко вказав причину свого звільнення з роботи за власним бажанням - порушення роботодавцем трудового законодавства та умов колективного договору щодо строків виплати йому заробітної плати, і факт такого порушення було підтверджено актом інспекційного відвідування №ЛВ 486/457/АВ від 23 травня 2018 року, складеним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області Климчук Н.А. (а.с.199-206 т.1), тому роботодавець не мав право самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України, на що також було звернуто увагу директору ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» у приписі про усунення виявлених порушень №ЛВ 486/457/АВ/П від 23 травня 2018 року (а.с.207-208 т.1).

Таким чином, вимога позивача про зміну формулювання причини його звільнення з роботи є законною.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що допущене роботодавцем порушення трудового законодавства (затримка у виплаті заробітної плати) не було істотним, однак, такий висновок суду не ґрунтується на вказаних вище нормах закону, оскільки, як уже зазначалось, для звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП України законодавець не вимагає проводити оцінку допущеного роботодавцем порушення трудового законодавства, а достатнім для звільнення з цієї підстави є сам факт допущення працедавцем такого порушення. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтвердила ту обставину, що заробітна плата за лютий 2018 року позивачу була виплачена лише 04.04.2018 року, а відтак, навіть цього порушення достатньо для висновку про наявність правових підстав для звільнення позивача з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України, як він і просив у своїй заяві.

Враховуючи те, що правовою підставою для звільнення позивача з роботи за його заявою є частина третя статті 38 КЗпП України, тому у відповідності до ст.44 цього Кодексу йому підлягає до виплати вихідна допомога у розмірі трьохмісячного середнього заробітку, що становить 49550 грн. 55 коп. (вказана сума визначена без вирахування обов`язкових платежів і зборів).

Отже, при вирішенні даного спору суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та не дав належної правової оцінки доказам, які подала кожна сторона на підтвердження своїх вимог та заперечень, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення спору, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у даній справі, тому не сплачений ним судовий збір в розмірі 3524 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 червня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Змінити в наказі відокремленого підрозділу «Шахта «Червоноградська» державного підприємства «Львіввугілля» №144-к від 25 квітня 2018 року формулювання причини звільнення з роботи заступника директора з правових питань ОСОБА_1 із «звільнений по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням)» на «звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю і умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України».

Стягнути з державного підприємства «Львіввугілля» (Львівська область, м.Сокаль, вул.Б.Хмельницького, ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України в розмірі трьохмісячного середнього заробітку - 49550 гривень 55 копійок.

Стягнути з державного підприємства «Львіввугілля» (Львівська область, м.Сокаль, вул.Б.Хмельницького, ) у дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3524 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.