Справа № 466/5300/18 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/3570/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Курій Н.М.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, яку в подальшому уточнила та остаточно просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 48841 грн. в якості відшкодування половини вартості надання освітніх послуг їх неповнолітній доньці, половини вартості оздоровлення дитини, а також половини святкування дня народження дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликється на те, що 15.09.2009 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб. У шлюбі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано 27.08.2014 року. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачем.

ОСОБА_1 стверджує, що з 2015 року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Зокрема, позивач зазначає, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до травня 2017 року відвідувала Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня середня школа І ступеня дитячий садок «Дивосвіт». Позивачка стверджує, що перебування дитини у дитячому садку «Дивосвіт» в основному фінансувалося нею, а тому з травня 2015 року по травень 2017 року нею сплачено 54145 грн. ОСОБА_1 вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати їй половину від даної суми, що становить 27072 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від даної суми, що становить 2436 грн. та покликається на те, що дані кошти нею використаються в рахунок майбутньої заборгованості, яку на її думку допустить відповідач у виплаті аліментів.

ОСОБА_1 просить також стягнути з ОСОБА_2 половини затрат, які нею витрачені на оздоровлення доньки на морі у 2017-2018 роках у сумі 17294 грн. Крім того, просить відшкодувати половину затрачених коштів на святкування дня народження дитини у розмірі 2039 грн.

Відтак, на думку позивача, відповідач повинен відшкодувати на її користь 48841 грн. А тому змушена звернутися до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 10 жотня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним і необгрунтованим, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу на доходи відповідача, які згідно декларації за 2018 рік становлять біля 1 мільйона гривень. Також звертає увагу, що саме ним 30 травня 2014 року було укладено договір з ТзОВ «Компанія Україна-ЛВ-ТУР» НВК «Загальноосвітня школа 1 ступеня дитячий садок «Дивосвіт» про надання освітніх послуг, однак нести витрати за надані послуги згідно договору не бажає, обгрунтовуючи це відсутністю у нього коштів. Зазначає, що відповідач згідно наданої нотаріально засвідченої 10 квітня 2017 року згоди на виготовлення закордонного паспорта та виїзду доньки у супроводі матері за кордон, вз`яв на себе зобов`язання щодо участі у матеріально забезпеченні поїздки доньки. Також відповідач самоосунувся від несення витрат щодо святкування дня народження їхньої доньки. Вважає, що ОСОБА_2 , батько їх спільної дитини зобов`язаний відшкодувати їй 17294 грн. (половина вартості за оздоровлення на морі та санаторіях, 2039 грн. (половина вартості за св`яткування дня народження доньки), 29508 грн. (половина вартості освітніх послуг), в всього разом 48841 грн. ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 48841 грн. в якості відшкодування половини затрат на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04 лютого 2020 року, є дата складення повного судового рішення 14 лютого 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, в якому народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 27.08.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Також встановлено, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 заробітку щомісячно, починаючи з 26.03.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даний факт стверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 19.11.2018 року, виданим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовичем М.Б. З даного розрахунку вбачається, що боржнику ОСОБА_2 нараховано аліментів станом на 19.11.2018 року у сумі 57657,52 грн., боржником сплачено 55895,00 грн., а тому заборгованість боржника зі сплати аліментів станом на 19 листопада 2018 рік становить 1672,52 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що витрати, понесені ОСОБА_1 на надання дитині освітніх послуг, відпочинку дитини на морі, а також святкування дня народження не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не є необхідні для забезпечення нормальних умов для життя дитини та є лише добровільними витратами позивача.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.

Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

В розумінні норм чинного законодавства слід вважати, що оскільки ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , обов`язок щодо утримання своєї доньки ним дотримано.

Згідно з ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

ВСУ звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Колегія суддів, враховуючи положення ст.185 Сімейного кодексу України приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 половини витрат, пов`язаних з наданням дитині освітніх послуг не підлягає задоволенню, оскільки позивач з власної волі уклала договір про надання освітніх послуг навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня середня школа І ступеня дитячий садок «Дивосвіт», в той же час як в Україні діють середні загальноосвітні школи та державні дитячі садки, навчання в яких є безкоштовне. Вимоги позивачки про стягнення половини витрат на оздоровлення дитини ОСОБА_5 на морі у 2017-2018 роках, а також святкування дня народження не підлягають задоволенняю, оскільки понесені витрати на останнє не є особливими обставинами, оскільки це право та ОСОБА_1 на здійснення цих витрат, і такі витрати за згадані відпочинки та святкування не є вкрай необхідними.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.М. Курій