Справа № 266/4592/19
Провадженя№ 2/266/140/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2020 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Федотової В.М.,
за участі секретаря судового засідання Шишханової К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіоорганізація « «Маріупольське телебачення» про захист честі, гідності та ділової репутації,стягнення моральної шкоди, відшкодування судових витрат, суд-
В липні 2019року позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» про захист честі ,гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, відшкодування судових витрат.
В зв`язку з протиправними діями з боку відповідача, позивач втратив нормальний спосіб життя , виправдовувався , нервував , а тому вважає,що йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 1(одну)гривню та просить стягнути з відповідача на його користь. Також просить стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2019р. провадження по цивільній справі № 266/4592/19 відкрито, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
23.08.2019р представником відповідача ТОВ «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» до суду надано письмове заперечення проти позову про захист честі,гідності та ділової репутації.
17.09.2019року до суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив.
17.10.2019р. до суду в письмовому вигляді від відповідача надійшли заперечення про ти позову.
05.11.2019р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.
19.11.2019р. від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на заяву про уточнення позовних вимог.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.11.2019р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, надав пояснення у відповідності до заявлених вимог . Вважає,що інформація викладена в статті є недостовірною. Щодо відеодоказів ,наданих стороною відповідача, вважає,що інформація викладена за допомогою осіб,що начебто є членами кооперативу - є недостовірною. Не заперечує проти того,що на відеофайлі зафіксовано в`їзд вантажівок до кооперативу,але зазначив,що на території кооперативу проводились будівельні роботи і ці вантажівки ввозили на територію кооперативу не сміття, а будівельні матеріали. Просив позов задовольнити і не брати до уваги відеодокази з боку відповідача.
Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено,та підтверджено матеріалами справи ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі Інтернет , на сайті інтенет - видання «mrpl.city» , яке належить ТОВ «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» було розміщено статтю під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В статті було зазначено,що незаконний полігон, який був організований у гаражного кооперативу в Маріуполі, не можуть прибрати. Кореспонденту сайту члени гаражного кооперативу, який розташований по АДРЕСА_1 а доповіли,що а ні кримінальні справи, а ні втручання правоохоронних органів не зупиняє ріст сміттєзвалища. Кореспондент позначив, що про наявність сміттєзвалища стало відомо взимку 2019року , про що повідомлено було з Маріупольської місцевої прокуратури . Члени кооперативу повідомили кореспонденту,що голова кооперативу сприяє звезенню сміття на територію кооперативу за грошову винагороду. Також члени кооперативу повідомили,що з боку голови кооперативу в їх бік висловлювались погрози,шантаж .
До даної публікації було додано колективну заяву від членів АСК «Автолюбитель-25» на ім`я начальника Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області; лист-відповідь з Маріупольської міської ради на звернення. Також в статті було зазначено,що міська влада взяла під контроль зазначену ситуацію з сміттєзвалищем, а також,що голова кооперативу відмовився коментувати ситуацію,яка виникла навколо сміттєзвалища на території кооперативу .(а.с.13-15)
Позивачем було надано до позову опис вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги рішення Маріупольської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду автогаражному споживчому кооперативу «Автолюбитель-25», за адресою :м. Маріуполь, вул. Флотська,125-а. Датою звернення є 09.03.2019року (а.с.7)
Також , позивачем надано до позову договір №6320 від 14.02.2019року між АСК «Автолюбитель-25» та КП «Комунальник» про надання послуг з поводження з побутовими відходами(вивезення побутових відходів)(а.с.8-11)
Відповідач до своїх письмових заперечень надав до суду колективну заяву членів АСК «Автолюбитель-5» на ім`я міського голови ,зареєстроване в Виконавчому комітеті Маріупольської міської ради 07.06.2019р. В даній колективній заяві члени кооперативу просять створити комісію з ліквідації наслідків аварії на міському каналізаційному колекторі за адресою : АДРЕСА_1 , яка сталась у лютому 2019року . Члени кооперативу звертають увагу,що подальше обвалення колектора можливе внаслідок перевантаження його будівельним сміттям,яке протягом п`яти років з дозволу голови кооперативу ОСОБА_1 звозилось через територію автогаражного кооперативу(а.с.31)
Також , надано аналогічне колективне звернення ,від членів автогаражного кооперативу, на ім`я начальника Управління з питань екології,енергоменеджмента та охорони праці ОСОБА_3 , та відповідь на звернення(а.с.32,33)
Також , відповідачем на обгрунтування своїх доводів викладених у запереченні додано колективну заяву від членів АСК «Автолюбитель-25» на ім`я начальника Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області(а.с.34-49)
В судовому засіданні було прослуховано аудіофайл ,наданий стороною відповідача, з якого вбачалось,що кореспондент ТОВ «ТРК «Маріупольське телебачення» пропонував ОСОБА_1 надати свої заперечення ,коментарі на матеріал,який готувався до виходу,але останній відмовився давати які -небудь коментарі.(а.с.85)
В судовому засіданні також було оглянуто відеодокази ,надані з боку відповідача, які підтверджували факт в`їзду на територію кооперативу вантажівок. Також в даному відеофайлі були зафіксовані покази членів кооперативу ,які підтверджували наявність сміттєзвалища, підтвердили факти викладені ними в письмових зверненнях до правоохороних органів та до міської влади.
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
У відповідності до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно ст. ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Як роз`яснено п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Пункт 18 постанови ВСУ № 1 від 27.02.2009р. зазначає, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Згідно ст.2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст.12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. . Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно- стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46).
Судом встановлено, що відповідач діяв в межах Закону України «Про інформацію». Кореспондентом було висвітлено факт наявності сміттєзвалища на території автогаражного кооперативу. Дані факти підтверджені письмовими зверненнями самих членів кооперативу до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування, відповідями на звернення, порушеними кримінальними справами. Зазначені члени кооперативу надали інтерв`ю ,в якому вказували на місце звалища, а також кореспондентом були висвітлені твердження членів кооперативу про причетність до даного сміттєзвалища голови кооперативу. Своїх висновків та тверджень,що саме ОСОБА_1 є винним в організації сміттєзвалища кореспондент не робив від імені телерадіоорганізації. Таким чином, засіб масової інформації лише констатував існуючи факти та події.
п.18 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року дійсно роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК ( 435-15 ) і статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.
І також роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Позивач надав до суду договір на вивезення побутових відходів, але до суду не було надано доказів того,що неналежне виконання умов договору з боку комунального підприємства призвели до утворення сміттєзвалища . До того ж , суд звертає увагу ,що договір був підписаний у лютому 2019року,а сміттєзвалище почалось утворюватись набагато раніше.
Також в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження висловлювання позивача, що на відеофайлі, наданого відповідачем, зафіксовані вантажівки з будівельними матеріалами які в`їжджають на територію кооперативу , а не вантажівки з сміттям. Позивач не надав суду підтвердження того, що на території кооперативу відбувались ремонтні роботи, не було надано договорів підряду та закупівлі будівельних матеріалів.
Як вбачається зі справи, відповідач , шляхом надання письмових, аудіо та відеодоказів, спростував твердження позивача щодо недостовірності негативної інформації, що є предметом позову.
Враховуючи наведене, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки позивач не довів сукупності усіх обставин, які утворюють юридичний склад правопорушення, наявність якого могла би бути підставою для задоволення позову.
Також позивач не довів, що негативна інформація стосовно сміттєзвалища, яке утворилося на території біля кооперативу , та поширена відповідачем - є недостовірною. Відповідно, не підлягають задоволенню вимоги про спростування інформації та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від основних вимог про захист честі та гідності.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд на підставі ст. 141 ЦПК України відмовляє позивачу у задоволенні вимог,щодо відшкодування судових витрат.
Керуючись ст.ст. 3,12,13,76,89,141,206,263,265,268 ЦПК України, ст. ст. 201,2377,297,299 ЦК України, суд
В задоволені позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» про захист честі , гідності та ділової репутації , стягнення моральної шкоди, відшкодування судових витрат - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) ;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» (юридична адреса: Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова б.116-а, )

Повний текст рішення складено 31 серпня 2020року.

Суддя: Федотова В. М.