Справа № 489/2678/20
Номер провадження 2/489/1883/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г. розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивач) до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Відповідач) в особі регіональної філії «Одеська залізниця», третя особа - виробничий підрозділ служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:

11.06.2020 пред`явлений даний позов. Обґрунтований тим, що Позивачка наказом №104-ОС від 07.05.2020 з 12.05.2020 була звільнена з посади юрисконсульта 2 категорії виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказує дві підстави незаконності наказу: відсутність з боку роботодавця систематичного, аж до дня звільнення, пропонування їй інших вакантних посад та свою вагітність на час звільнення.

Просить визнати з цих підстав незаконним наказ про звільнення та скасувати його, поновити її на посаді, з якої було звільнено, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення судом.

Ухвалою від 06.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін, відзив повернуто третій особі.

Ухвалою суду від 05.08.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивачки про повторне витребування довідки про середній заробіток.

Дослідивши надані докази суд встановив, що позов слід задовольнити, але з однієї підстави зазначеної позивачкою.

Згідно копії трудової книжки Позивачки, копії наказу про №104-ОС від 07.05.2020 про її звільнення вона з 12.02.2019 по 12.05.2020 перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді юрисконсульта 2 категорії виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом директора регіональної філії «Одеська залізниця»№052 від 17.02.2020 скорочено та влучено з 11.05.2020 у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці (консолідації юридичної вертикалі) зі штатних розписів виробничих підрозділів регіональної філії штатні одиниці, зокрема, у локомотивному депо Миколаїв, 1 шт. одиниця юрисконсульта 2 категорії згідно додатку до наказу.

10.03.2020 про майбутнє скорочення Позивачки з 11.05.2020 згідно наведеного наказу в.о. начальника депо письмово поставив до відома Позивачку, одночасно запропонувавши їй вакантну посаду ст. інспектора з кадрів відділу кадрів, на що Позивачки письмово не погодилася.

Наказом №104-ОС від 07.05.2020 з 12.05.2020 (ознайомлена того ж дня) Позивачку звільнено з посаду, яку вона обіймала на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Підставами зазначені акт про відмову перейти на іншу роботу, згода профкому (протокол від 27.02.2020).

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Позивачка не посилається доказами на обставини існування інших вакантних посад, які б вона змогла обіймати, що є її обов`язком за положенням в справі. Тож, у пропонуванні їй лише однієї посади від якої вона відмовилася 10.03.2020 суд не вбачає порушень з боку підприємства.

Наявність вагітності Позивачки на час звільнення відповідачем не заперечується та підтверджується копіями медичної документації про існування такого стану на час звільнення.

Звільнення вагітних жінок не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням (ч. 3 ст. 184 КЗпП України). Ця гарантія є безумовною та не залежить від поінформування жінкою працедавця про такий свій стан.

Тому наказ про звільнення вагітної позивачки є незаконним з цієї позовної підстави та підлягає скасуванню з поновленням її на посаді, яку вона обіймала.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.04.2020 у справі № 808/2741/16 (адміністративне провадження № К/9901/21219/18) зазначено, що: «у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду».

Згідно постанови ВП ВС від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18) заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

З норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ у всіх судових інстанціях.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим незалежно від вирішення цього спору в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі чи в різних.

Механізм обчислення середньої заробітної плати у випадку вимушеного прогулу визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку встановлюється, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до 5 Порядку визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

При обрахунку розміру середньомісячної заробітної плати використовуються 2 місяці, що передують звільненню, та кількість фактично відпрацьованих робочих днів.

Позивачкою в клопотанні від 03.08.2020 зазначено про відпрацювання нею 42 робочих днів.

Це узгоджується з роз`ясненнями Мінсоцполітики України у листі №1133/0/206-19 вiд 29.07.2019, де 42 робочим дням за березень - квітень 2020 відповідає розрахунку п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними.

Середній заробіток за робочий день становить суму заробітної плати за дані два місця 22387,73 грн./42 робочих дні = 533,04 грн.

Кількість робочих днів по день ухвалення рішенням суду (14 днів у травні, 20 днів в червні, 23 дні в липні, 19 в серпні) = 76.

Середній заробіток, що підлягає стягненню 533,04 грн. х 76 дні = 40511,04 грн., з яких підлягають стягненню податки та збори.

Помилково не стягнутий судовий збір з позивачки при пред`явленні позову з наведених вище позицій ВП ВС, підлягає стягненню з відповідача, оскільки позов задоволений повністю.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за категорією спорів про поновлення на роботі, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі (840,80 х 2) = 1681,6 грн. за поновлення на роботі та скасування наказу №104-ОС, та 1% від 40511,04 грн. = 405,11 грн. грн. за стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пропорційно до задоволених позовних вимог, що разом складає 2086,71 грн.

Керуючись ст. 263-265, 268 КК України,-

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця акціонерного товариства «Українська залізниця» №104-ОС від 07.05.2020 про звільнення ОСОБА_1 з 12.05.2020 з посади юрисконсульта 2 категорії цього підрозділу та поновити її на посаді.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з акціонерного товариства «Українська залізниця» середній заробіток 40511,04 грн., з яких підлягають стягненню податки та збори.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 2086,71 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Тверська, 5.

третя особа: Виробничий підрозділ служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Привокзальна площа, 1

Повний текст судового рішення складено 28.08.2020.

Суддя Губницький Д. Г.