УХВАЛА

25 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 199/3374/18

провадження № 61-12133ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - Скороход Альбіною Олександрівною , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Юнісон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Юнісон» (далі - ПАТ «Банк Юнісон») про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2018 року ПАТ «Банк Юнісон» звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2015 року в розмірі 21 674 грн 99 коп.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Юнісон», в якому просила визнати кредитний договір від 27 серпня 2015 року, укладений між ПАТ «Банк Юнісон» та ОСОБА_1 , недійсним.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року в задоволенні позову ПАТ «Банк Юнісон» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 27 серпня 2015 року, укладений між ПАТ «Банк Юнісон» та ОСОБА_1 .

Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Банк Юнісон», виходив з недоведеності позовних вимог.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , місцевий суд виходив з того, що при укладенні кредитного договору банком належним чином не була перевірена особа, з якою укладався договір.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Юнісон» задоволено частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року скасовано.

Позов ПАТ «Банк Юнісон» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Юнісон» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2015 року станом 05 травня 2018 року в розмірі 14 933 грн 01 коп., яка складається із: 8 тис. грн - простроченої заборгованості за кредитом; 3 680 грн 33 коп. - простроченої заборгованості за процентами; 3 252 грн 68 коп. - пені за прострочення сплати кредиту.

У задоволенні іншої частини позову ПАТ «Банк Юнісон» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Банк Юнісон», виходив з того, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договром від 27 серпня 2015 року не виконує належним чином, а тому станом на 05 травня 2018 року утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що останньою не надано належних та допустимих доказів, які б спростували факт укладання та підписання нею кредитного договору.

У серпні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Скороход А. О. звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного

провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ПАТ «Банк Юнісон» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову в загальному розмірі становить 21 674 грн 99 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа № 199/3374/18 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Крім того, у справі заявлено вимогу немайнового характеру за зустрічним позовом ОСОБА_1 до «Банк Юнісон» про визнання кредитного договору недійсним.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - Скороход А. О. , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - Скороход Альбіною Олександрівною , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2020 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Юнісон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Юнісон» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов