Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 серпня 2020 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Розвадовського В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останього 9700,00 грн безпідставно набутих коштів, які останній перерахувавав на картку № НОМЕР_1 , що емітована акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») та відсотки за використання вказаних коштів.

Окрім цього, позивач просить ухвалити рішення про нарахування відсотків за використання безпідставно отриманих коштів до моменту виконання рішення суду ухваленого за наслідком розгляду вказаної цивільної справи.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм правом подати відзив не скористався.

Судом встановлено, що 30 липня 2019 року та 21 січня 2020 року ОСОБА_1 здійснив переказ коштів у розмірі 9700,00 грн на картку ОСОБА_2 . Вказана обставина підтверджується платіжним дорученням № Р24А701906912А47760 від 30 листопада 2019 року та платіжним дорученням № від 21 січня 2020 року.

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 лист -вимогу про повернення вищевказаних коштів. Вказана вимога, була особисто одержана відповідачем, однак залишилася без належного реагування з боку останнього.

Суд, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вкаазане узгоджується з правовою позицією, що висловлена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц (касаційне провадження № 61-15428св19).

Відповідачем доводи позивача щодо отримання коштів у розмірі 9700,00 грн без достатньої правової підстави не спростовані, а тому майнові права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 вказаних коштів.

Мотивуючи рішення в частині стягнення відсотків за використання безпідставно набутих коштів, ОСОБА_1 посилається на правову позицію, що висловлена Верховним судом у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 з якої вбачється, що у разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК й унеможливлюється стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 цього Кодексу.

Однак слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Окрім цього Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц) зазначено, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом частини 2 статті 1214 та статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов"язаний сплачувати відсотки.

Однак стаття 536 ЦК України не містить розміру процентів за користування чужими грошами і відсилки до спеціальної норми закону.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відсотки за користування чужими грошовими коштами слід обраховувати за частиною 2 статті 625 ЦК України, а не за частиною 1 статті 1048 ЦК України, як просить позивач.

Відсотки за користування безпідставно набутих коштів підлягають розрахунку станом на день ухвалення рішення, оскільки суд позбавлений можливості нарахувати відсотки до моменту виконання рішення у вказаній цивільній справі чи зобов"язати орган примусового виконання судових рішень робити дане нарахуваня.

Сума відсотків за користування 9700 грн безпідставно отриманих коштів за період з 26.02.2020 року по 20.08.2020 року становить 140,73 грн, які розраховувалися за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів].

Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 9700 (дев"ять тисяч сімсот) грн безпідставно набутих коштів, 140,73 грн (сто сорок грн 73 коп) відсотків за використання безпідставно набутих коштів та 840,80 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя С.В. Бабич