21.07.2020 Справа № 756/4283/20
Справа № 756/4283/20
Провадження № 2/756/3883/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З А О Ч Н Е

21 липня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Даневич А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» звернулися з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначають, що 05.12.2019 року у зв`язку із численним зверненнями мешканців жилого будинку АДРЕСА_1 до Київської міської адміністрації, робочою групою, за участю представників Оболонського УП ГУ НП у м. Києві було виявлено влаштування у квартирі АДРЕСА_1 цього будинку хостелу.

ОСОБА_1 є власником квартири, зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , а відтак є співвласником багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки функціонування хостелу в квартирі багатоквартирного житлового будинку є незаконним, квартира використовується не за цільовим призначенням, ОСОБА_1 та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», уточнивши позовні вимоги, просять суд зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 припинити використовувати квартиру АДРЕСА_1 як хостел.

У судове засідання позивачі не з`явилися, представник позивачів подав заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, відповідно до ст. 128 ЦПК України, а тому вважається такими, що повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом установлено, що статутом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2015 року № 5 (зі змінами, внесеними розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.05.2019 року № 870 визначено, що підприємство створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду (п. 2.1) та здійснення відповідно до вимог законодавства контролю за використанням житлових приміщень за призначенням, переплануванням та вжиття заходів в установленому порядку (п. 2.2.19) (а.с. 15-20).

Відповідно до довідки Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.02.2020 року, квартира АДРЕСА_1 приватизована на підставі розпорядження органу приватизації державного житлового фонду - управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.10.2014 року № 1365 на 4-х осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (а.с. 24).

Як вбачається з акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 05.12.2019 року № 10-45, при обстеженні вказаної квартири встановлено, що так званий хостел розташовано в чотирикімнатній квартирі АДРЕСА_1 . При обстеженні встановлено, що в кімнатах квартири розміщено 35 двоярусних ліжок, на стінах в коридорі та кухні розміщено порядок знаходження та розрахунків в хостелі. Квартира знаходиться в незадовільному санітарно-технічному стані. Чоловіки різного віку, які знаходилися у квартирі розповіли про те, що вони заробітчани та проживають/займають ліжко-місце в даному хостелі на період роботи і до туризму не мають ніякого відношення. Інформацію про власника даної квартири особами, що знаходились в квартирі не надано. Туристичний збір не сплачується. Сусідами з під`їзду підтверджено, що в даній квартирі дійсно проживають сторонні люди (а.с. 26).

07.12.2019 року ініціативна група під`їздів житлового будинку АДРЕСА_1 звернулася із заявою до Київської міської державної адміністрації, в якій повідомили про те, що з 2017 року в квартирі АДРЕСА_1 організовано костел, власник якої ОСОБА_6 фактично проживає в цьому ж під`їзді на 7-му поверсі у квартирі АДРЕСА_6 . Просили при проведенні обстеження даної квартири долучити ініціативну групу та повідомити заздалегідь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с. 28).

Зі змісту заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , адресованої першому заступнику Оболоснької районної в м. Києві державної адміністрації слідує, що жителі будинку АДРЕСА_1 страждають від хостела, який неофіційно працює у квартирі АДРЕСА_1 та просили прийняти міри (а.с. 30).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Законний інтерес є самостійним об`єктом захисту. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) у справі № 1-10/2004 (рішення №18-рп/2004) законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

Отже, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у ч. 1 ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Частина четверта статті 10 ЦПК України передбачає, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦКУкраїни способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права), відновлення становища, яке існувало до порушення.

Покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права.

Відновлення становища, яке існувало до порушення як спосіб захисту цивільного права та інтересу застосовується у тому разі, якщо покладення обов`язку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю суб`єктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів.

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (частина перша статті 382 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власність зобов`язує.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 41 Конституції України та ч. 5 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Разом із тим, згідно із ч.ч. 1, 2 ЦК України цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб та не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власники квартири зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням.

Також відповідно до ст. 7 Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік (Закон України від 24.06.1981 р. № 5150-X) громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями і правил соціалістичного співжиття, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами з метою особистої наживи, одержання нетрудових доходів та в інших корисливих цілях, а також на шкоду інтересам суспільства.

Відповідно до Державних будівельних норм (ДБН В2.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 року № 80) допускається розміщення нежитлових приміщень, які використовуються для здійснення господарської діяльності, у першому, другому і цокольному поверхах житлових будинків. Крім того, на верхньому житловому поверсі (у тому числі мансардному) допускається розміщення творчих майстерень художників та архітекторів. При цьому ст. 8 Житлового кодексу передбачено, що у виняткових випадках може здійснюватися переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі за рішенням виконавчих органів міських та обласних рад.

Тобто, для здійснення господарської діяльності можуть використовуватися лише нежитлові приміщення. Переведення жилих приміщень у нежилі може здійснюватися, але лише у виняткових випадках, і лише за рішенням виконавчих органів міських та обласних рад.

Відповідно до пункту 3.3 ДБН В.2.2-20:2008 «Будинки і споруди. Готелі» (далі - ДБН В.2.2-20:2008) готель - це один із засобів розміщення, який визначається згідно з вимогами ДСТУ 4527:2006 «Послуги туристичні. Засоби розміщення. Терміни та визначення», тут: будинок або комплекс приміщень для тимчасового розміщення (проживання).

Відповідно до пункту 6.1.1 ДБН В.2.2-20:2008 наявність житлової та приймально-вестибюльної груп приміщень є обов`язковою. Склад додаткових приміщень, що підвищують комфорт готелю, не нормується і приймається згідно із завданням на проектування або за проектом.

Житлова частина будинків готелів (номерний фонд) повинна бути функціонально і планувальне відокремленою.

У випадку розташування приміщень готелів у складі багатофункціональних будинків, а також у випадках блокування приміщень готелів з іншими підприємствами та установами готелі повинні бути планувальне відокремлені, ізольовані та забезпечені самостійними входами і комунікаціями (вертикальними і горизонтальними).

Відповідно до пункту 5.31 ДСТУ 4527:2006 хостел (молодіжний готель) - це готель, у якому номери, розташовані зазвичай за коридорною або блочною системою, і має умови для самостійного готування їжі та санітарно-технічні зручності на поверсі або у блоці; може організовувати харчування у закладі ресторанного господарства.

Отже, терміни «готель» та «хостел» не можна ототожнити з термінами «квартира» та «нежитлове приміщення». Хостел є молодіжним готелем і повинен забезпечуватися самостійним входом і комунікаціями.

Слід зазначити, що пункт 2.50 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» містить вичерпний перелік приміщень, які допускається розміщуватись у першому, другому і цокольному поверхах житлових будинків. Такого приміщення як готель та/або хостел вказаний перелік не містить.

Відповідно до ст.150 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил користування жилими приміщеннями, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об`єктів благоустрою тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 152 ЖК УРСР передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Крім того, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири), та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку (пункт 4). Такого дозволу на переобладнання квартири АДРЕСА_1 під хостел відповідачі не отримували.

Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що відповідачами квартира використовується не за призначенням, в супереч вимогам закону, що призводить до безпоспосереднього порушення прав позивачів, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282, 289 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) припинити використовувати квартиру АДРЕСА_1 не за призначенням, а саме тимчасового проживання громадян не пов`язаних родинними відносинами за плату, тобто в якості хостелу та привести її у придатний для проживання однією сім`єю стан.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Північна, 22, ) 525 грн. 50 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 210 грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Північна, 22, ) 525 грн. 50 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 210 грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Північна, 22, ) 525 грн. 50 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 210 грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Північна, 22, ) 525 грн. 50 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 210 грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя