Справа № 752/6688/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Гриценко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності, суд,-

учасники справи: представник позивача ОСОБА_4 - Смук Г.П.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності, в якому просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 інформацію, поширену адвокатом ОСОБА_2 (адреса здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_1 ) і адвокатом ОСОБА_3 (адреса здійснення адвокатської діяльності: м. Київ, вул. Ямська, 72, оф. 306), опубліковану в соціальній мережі РасеЬоок (Фейсбук) ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати вказаних осіб спростувати дану інформацію тим самим шляхом, яким її було поширено - шляхом опублікування допису в соціальній мережі РасеЬоок (Фейсбук).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.10.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, який зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 3327. За час перебування із ОСОБА_8 у шлюбі сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 18.12.2018 року ОСОБА_8 добровільно надала нотаріально завірену заяву, згідно з якою вона дає свою згоду на проживання (реєстрацію місця проживання) сина ОСОБА_9 за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_2 . 22.12.2018 р. ОСОБА_8 добровільно надала нотаріальну завірену заяву, якою надає позивачу згоду на виховання сина ОСОБА_9 особисто. Одразу після виписки з пологового будинку, дружина позивача ( ОСОБА_8 ) фактично покинула сина та зникла у невідомому мені напрямку. Наскільки відомо, деякий час вона перебувала в м. Києві у знайомих, а деякий час за місцем проживання своїх батьків у м. Богуслав Київської області.

На даний час спільний син ОСОБА_9 проживає з позивачем і перебуває лише на утриманні позивача. Позивач з сином проживають на території АДРЕСА_2 . Малолітнім сином ОСОБА_9 ОСОБА_8 взагалі не цікавиться, не приймає участь у його вихованні та розвитку.

Проте починаючи з грудня місяця, Відповідач неодноразово намагалась розповісти всім навколо що позивач поганий чоловік та батько, що не забезпечував її фінансово та погано до неї ставився. Всі ці розмови позивач намагався не сприймати серйозно, але на початку січня 2019 року Відповідачем, в соціальній мережі РасеЬоок (Фейсбук), було опубліковано та поширено серед великої кількості третіх осіб текст з підкріпленим до нього моїм особистим фото, в якому зазначалось наступне: "ІНФОРМАЦІЯ_4"

У той же час, ОСОБА_8 постійно вчиняє відносно позивача домашнє насильство (у наступних формах: фізичне, психологічне та економічне), а також домашнє насильство відносно малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав та прав малолітнього ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як спосіб захисту прав позивач вибрав винесення відносно ОСОБА_8 обмежувального припису (у відповідності до ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Також з приводу вчинення ОСОБА_8 віОСОБА_9 домашнього насильства позивач звертався до органів Національної поліції з проханням притягнути ОСОБА_ОСОБА_9тративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КК України - «Вчинення насильства в сім`ї...». Однак, ні Житомирський ВП ГУНП в Житомирській області (за місцем моєї реєстрації), ні Богуславське РВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області (за місцем реєстрації ОСОБА_8 ) позивачу відповідь не надали. З огляду на це позивачем було вирішено звернутись до суду за захистом своїх прав.

22.03.2019 Богунським районним судом м. Житомира розглядалась справа № 295/4288/19 за заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_8 .

В цей день в приміщенні суду представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_2 публічно висловлювалась про те, що позивач є неадекватною людиною, що позивач вчиняє не неї тиск, а також що позивач б`є свою дружину ОСОБА_8 і знущається з неї та з нашої дитини.

При цьому ОСОБА_2 знімала позивача на свій мобільний телефон, викликала співробітників поліції начебто через тиск позивача на неї та неадекватну поведінку.

Свідками цього були інші люди, які на той час були також присутні у приміщенні суду, а також співробітники поліції, яким вона також про це розповіла. Після цього того ж дня (22.03.2019) ОСОБА_2 в соціальній мережі РасеЬоок (Фейсбук) опублікувала інформацію наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_5.»

До цього було додано відеозаписи з її мобільного телефону, які вона зробила в приміщенні суду, на яких був позивач. З профілю ОСОБА_2 в соціальній мережі РасеЬоок (Фейсбук) видно, що у неї в «друзях» знаходиться 4 952 особи, атому цю інформацію щодо позивача було поширено серед майже п`яти тисяч осіб.

Того ж дня іншим адвокатом ОСОБА_3 (який також є «другом» ОСОБА_2 в соціальній мережі РасеЬоок (Фейсбук)) було поширено вищезазначену публікацію ОСОБА_2 з додаванням власного коментаря: «Если адвокат тебя напрягает, то надо попробовать его запугать и вьібить с дела. Тем более если адвокат девушка....вот такой он герой видео».

При цьому ОСОБА_3 взагалі не є представником ОСОБА_8 та не був присутнім у Богунському районному суді м. Житомира 22.03.2019 під час спілкування позивача з ОСОБА_2

З профілю ОСОБА_3 в соціальній мережі РасеЬоок (Фейсбук) видно, що у нього в «друзях» знаходиться 4 722 особи, а тому цю інформацію щодо позивача було поширено ще серед майже п`яти тисяч осіб.

Отже, після здійснення публікацій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як мінімум 10 000 осіб отримали неправдиву інформацію щодо позивач, яка взагалі не відповідає дійсності, оскільки взагалі нічим не підтверджується, однак її поширення спричиняє величезну шкоду честі та гідності позивача.

03 травня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, з повідомлення сторін.

Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви та письмовій відповіді на відзив позовної заяви та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки в судове засідання не повідоми, однак до початку судового засідання надали письмові відзиви на позовну заяву, в яких просили відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у їх змісті.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Статтями 3, 28 Конституції України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно з положеннями статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, згідно з приписами статті 34 Конституції України.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що Відповідачем ОСОБА_2 , в соціальній мережі РасеЬоок (Фейсбук), було опубліковано та поширено серед великої кількості третіх осіб текст з підкріпленим до нього моїм особистим фото, в якому зазначалось наступне: "... у випадку скандалів і якщо ви захочете від нього піти будьте готові до того, що у вас заберуть дитину, яку ви йому народили, будуть вимагати гроші, знімуть золото (ваше особисте і всі подарунки), будуть бити до напісмерті, а у випадку виклику поліції звинуватять в брехні і в тому, що йому за це нічого не буде, тому що його дядя "вітався з Президентом". Ще будьте готові, що речі придбані вами до шлюбу та в шлюбі особисто вами будуть негайно вилучені для моральної та матеріальної компенсації, ключі від квартири поміняні, вашу дитину ви зможете бачити лише за допомогою поліції..."

Крім цього, ОСОБА_2 в соціальній мережі РасеЬоок (Фейсбук) опублікувала інформацію наступного змісту: «Как я сьездила в Житомир?!?

Просто жесть, муж моей клиентки вел себя мягко говоря неадекватно, приставал в коридоре с разговорами, кричал, махал руками, тикал видео в лицо..., чтобьі остановить весь зтот цирк, я визвала патруль полиции...

При зтом всем, человек проявляет домашнєє насилие, побил и вигнал мою клиентку и не впускает к 2 месячному ребеночку, ми 3 месяца не можем попасть в квартиру, вьізиваем полицию,,, глухо....

Все ото действо в Житомире , по месту проживання папьі, там многое коррупировано, человек открьівает сотни уголовних производств на нее, на ее родителей, пишет отцу на работу, пишет бред, что его хотят убить, затягивает суди непосредственно по ребенку, оспаривает открьітие производств, ведет в заседание своих телехранителей, которие подтверждают замах наубийство....бред....

Сегодня рассматривался припис за его заявлением, что он якоби жертва домагинего насилия, моральное и физическое насилие, а да еще зкономическое, если би я не приехала и не дала отпор, непонятно, что винес би суд, так как судья, как кажется, бил заинтересован, єсть определенние факти.

Сложное дело, очень жаль малиша, будем ради за участие общественности и СМИ, также общественних организаций(которие не озвучивают такси на свои у слуги).

Коррупция боится огласки и общественности.»

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_3 було поширено вищезазначену публікацію ОСОБА_2 з додаванням власного коментаря: «Если адвокат тебя напрягает, то надо попробовать его запугать и выбить с дела. Тем более если адвокат девушка....вот такой он герой видео»

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно з положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

За змістом частини 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування.

Верховний суд України у пункті 18 Постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При цьому, слід зазначити, що позовна заява не містить жодного конкретного факту про те, яким чином відповідачі порушили права позивача, за захистом яких позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до п.п. 24, 25 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способ) поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Положеннями ст. 277 ЦК України визначений загальний порядок доказування у такій категорії справ. Законодавцем було виключено з вказаної статті частину третю, яка покладала обов`язок на особу доказувати правдивість негативної інформації, поширеної такою особою.

Поруч з наведеним, відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про інформацію», передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Як вбачається з пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за виключенням винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Кваліфікація поданої в тексті негативної інформації як фактологічної (ствердної) або суб`єктивно-оцінної (суб`єктивна думка, припущення, оцінне судження) має значення для з`ясування підстав юридизації спірного тексту, наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування.

Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).

Таким чином, суд вважає цитату відповідачів оціночним судженням і таким, що не містить фактичних даних з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів.

Крім того, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь та ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

В цілому зі змісту публікації вбачається, що автор не висловлював конкретних фактичних даних, а резюмував результати своїх спостережень та висловлював свою суб`єктивну думку. З цією думкою та оцінкою можна погоджуватись, або аргументовано не погоджуватись, але ключовою ознакою таких думок є те, що вони суб`єктивні, оціночні, і, відповідно, не можуть бути об`єктивно оцінені на їх достовірність.

На підставі вище викладеного, проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, позивачем не надано доказів та в судовому засіданні не було доведено наявність порушеного його права та ділову репутацію, честь та гідність, що воно порушене саме внаслідок дій відповідачів і такі дії є протиправними, що відповідачі вчинили якесь діяння, яке порушило права позивача на ділову репутацію, честь та гідність за захистом яких подано позов, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження»

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 28, 32, 34, 55 Конституції України, ст.ст. 297, 299, 277 ЦК України, Законом України «Про інформацію», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 7-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне текст судового рішення складено 18 серпня 2020 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ;

Відповідач-1 ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: м.Київ, а/с 82 тел. НОМЕР_2 , ІПН не відомий;

Відповідач-2 ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса для листування: м.Київ, вул.Ямська, буд.72, оф.306

Суддя: