Справа № 683/2815/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/2815/18, 2/683/65/2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, та визнання права власності на майно; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить припинити право відповідача на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину, розташованої по АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину автомобіля Wolkswagen LT35, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , зі стягненням відповідної грошової компенсації з неї на користь ОСОБА_2 , а також визнати за нею право власності в цілому на зазначену нежитлову будівлю та автомобіль.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належить нежитлова будівля магазин, що розташована по АДРЕСА_1 , та автомобіль Wolkswagen LT35, д.н.з НОМЕР_1 . Частка кожного із них у спільному майні визначена та становить по 1/2 частині.

На протязі тривалого часу ОСОБА_2 безоплатно та самостійно використовує вищезазначене майно,тоді як вона, будучи власником половини вказаного майна, не має можливості користуватись ним.

Вказує, що зазначене майно є неподільним, а спільне користування ним є не можливим, тому найоптимальнішим способом вирішення конфлікту вважає припинення права відповідача на 1/2 частину цього майна зі сплатою йому відповідної грошової компенсації. Таке припинення права відповідача на частку у майні не завдасть йому та членам його сім`ї істотної шкоди, оскільки останніх у нього не має.

Просить також врахувати, що вона є власником земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля-магазин, однак не може нею користуватись через належність відповідачу права власності на 1/2 частину будівлі. Також, вказує, що здійснення підприємницької діяльності є єдиним джерелом її доходів, а тому через неможливість використовувати спірне нежитлове приміщення за призначенням, вона змушена орендувати для здійснення підприємницької діяльності інше приміщення та дві земельних ділянки. Крім того, до складу її сім`ї входить їх спільна з відповідачем неповнолітня донька ОСОБА_3 , яка перебуває на її утриманні, оскільки відповідач не в повному обсязі сплачує аліменти, маючи заборгованість.

До закінчення підготовчого засідання позивачка ОСОБА_1 подала заяву про зменшення позовних вимог і просить визнати за нею право власності лише на нежитлову будівлю магазину, розташовану по АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину зазначеної нежитлової будівлі, а за

ОСОБА_2 визнати право власності на автомобіль Wolkswagen LT35, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , припинивши її право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля (а.с.212).

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 і просить припинити право відповідачки на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину, розташованої по АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на цю будівлю в цілому, а також припинити його право власності на 1/2 частину автомобіля Wolkswagen LT35, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , та визнати право власності на вказаний автомобіль в цілому за ОСОБА_1 .

В обґрунтування зустрічного позову вказує, що вони з ОСОБА_1 є співвласниками вищезазначеного майна й частка кожного із них у цьому майні становить по 1/2 частині. Вказує, що він дійсно використовує самостійно нежитлове приміщення магазин для торгівлі продовольчими товарами. Доходи, отримані від такої діяльності є єдиним його заробітком за рахунок якого він живе. Зазначає, що він усвідомлює, що ОСОБА_1 належить 1/2 частина приміщення, тому звертався до неї із пропозицією орендувати у неї належну їй частину приміщення, однак вона відмовилась, мотивуючи це тим, що приміщення має належати лише їй. Вказує, що ОСОБА_1 також займається підприємницькою діяльністю у двох магазинах, від чого отримує дохід, а його хоче позбавити єдиної можливості заробляти на прожиття, сплативши за його частку грошову компенсацію.

Що стосується спірного автомобіля, то оскільки ОСОБА_1 бажає залишити автомобіль собі, тому не заперечує проти цього, оскільки він бажає залишити собі нежитлове приміщення.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності на майно об`єднано в одне провадження із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності на майно.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просить її позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Посилається на те, що позбавлення відповідача права на 1/2 частину нежитлового приміщення не завдасть істотної шкоди ні йому, ні членам його сім`ї, оскільки таких у нього немає. Крім того, відповідач є військовим пенсіонером та отримує пенсію, а здійснення торгівлі у спірному нежитловому приміщенні не приносить йому ніяких доходів. Вона ж в свою чергу має на утриманні неповнолітню доньку, й будь-яких доходів, окрім підприємницької діяльності не має, змушена орендувати інші приміщення, а тому позбавлення її права на частину спірного приміщення завдасть їй та членам її сім`ї істотної шкоди. Щодо автомобіля, то вказує, він старий та побитий, вона не має права керування транспортними засобами, а тому бажає припинити своє право власності на його частину.

Позицію позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав її представник адвокат Дацьков В.В.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_1 заперечив, а зустрічний позов підтримав, просить його задоволити. Вказує, що позбавлення його права на частину нежитлового приміщення завдасть йому істотної шкоди, оскільки він буде позбавлений єдиної роботи, від якої отримує дохід. Що ж стосується ОСОБА_1 , то у неї у власності є інше нежитлове приміщення та земельна ділянка. Ще одне приміщення та земельну ділянку вона орендує, а тому припинення її права на частину спірного приміщення не завдасть їй істотної шкоди. Що стосується автомобіля, то не заперечує щодо припинення його частки у цьому автомобілі та визнання права власності на цей автомобіль за ОСОБА_1 .

Позицію відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав його представник адвокат Кравчук В.М.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 липня 1989 року по 25 лютого

2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого придбали нежитлову будівлю магазин, що розташована по АДРЕСА_1 , а також автомобіль Wolkswagen LT35, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 .

На підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 березня 2016 року було проведене розподіл спільного майна подружжя ОСОБА_4 й визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину нежитлової будівлі магазину, що розташована по АДРЕСА_1 , а також право власності за кожним на 1/2 частину автомобіля Wolkswagen LT35, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , й залишено зазначене майно у їх спільній частковій власності.

26 лютого 2014 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Лавутою Т.О., набула у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування будівель торгівлі площею 0,0048 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, що є в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 317, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, власність зобов`язує. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції суд не знаходить, така судова практика є незмінною.

У пунктах 43 та 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у

спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Як встановлено судом, частка кожного із співвласників нежитлової будівлі магазину, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та автомобіля Wolkswagen LT35, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , становить 1/2 частину, а тому підстав вважати, що частка кожної із сторін є незначною, немає.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №0114/19 від 26 вересня 2019 року дійсна ринкова вартість нежитлової будівлі магазину, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 33,1 кв.м становить 258941 грн.; здійснення поділу в натурі зазначеної нежитлової будівлі на дві рівних частини (по 1/2 частині) є не можливим.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №042/02/2019 ринкова вартість автомобіля Wolkswagen LT35, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , станом на дату проведення експертизи 15.03.2019 року становить 147186 грн.

Відповідно до положень ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Враховуючи вищезазначені нормативні положення, висновок судової будівельно-технічної експертизи №0114/19 від 26 вересня 2019 року, а також виходячи із конструктивних характеристик автомобіля, належне сторонам вищезазначене майно: нежитлове приміщення та автомобіль, дійсно є неподільними речами.

В судовому засіданні встановлено, і ці обставини визнано сторонами, що на час розгляду справи нежитловим приміщенням та автомобілем користується відповідач ОСОБА_2 й в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо спільного користування та розпорядження зазначеним майном.

Неприязні відносини між сторонами не свідчать про неможливість використання нежитлового приміщення обома співвласниками. Тому, саме по собі посилання ОСОБА_1 на неможливість спільного користування спірним нерухомим майном з іншим співвласником ОСОБА_2 не може бути безумовною підставою для прийняття рішення про припинення права власника на частку у спірному майні.

При цьому, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 бажають особисто користуватись належною їм часткою нежитлового приміщення, та вважають, що позбавлення права власності кожного із них на частку у нежитловому приміщенні завдасть їм істотної шкоди, про що вони прямо зазначали у судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторонами не доведено, що припинення права іншого співвласника на належну йому частину нежитлової будівлі не завдасть істотної шкоди цьому співвласнику та членам його сім`ї.

Натомість, встановлені судом обставини свідчать про те, що позбавлення як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 значної частки у спільному нерухомому майні не може не завдати істотної шкоди їм та членам їх сімей, оскільки це є нерухоме майно, яке може ними використовуватись.

За встановленої істотності шкоди, яка може бути завдана як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 припиненням їх права на частку у спільному нерухомому майні, відсутність технічної можливості реального поділу нежитлового приміщення, не є підставою для задоволення в цій частині як первісного, так і зустрічного позову.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, взявши до уваги інтереси обох сторін щодо володіння та користування належними їм частками у нежитловому приміщенні, суд дійшов висновку про недоведеність сторонами підстав, передбачених статтею 365 ЦК України для припинення права як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 на частку у спільному нежитловому приміщенні, а також, що таке втручання у їх право власності на майно за встановлених судом обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується спірного автомобіля, то кожна із сторін просить припинити своє право власності на частину у цьому автомобілі, та визнати право власності в цілому на автомобіль за іншим співвласником.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.365 ЦК України, на яку посилаються сторони у своїх позовах, як на підставу заявлених позовних вимог, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників.

З наведеного слідує, що право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля може бути припинено за рішенням суду на підставі відповідного позову іншого співвласника ОСОБА_2 , і навпаки, право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля може бути припинено за рішенням суду на підставі відповідного позову іншого співвласника ОСОБА_1 .

Однак, із такими вимогами сторони до суду не завертались, а тому їх позовні вимоги в частині припинення свого права власності на автомобіль та визнання права власності в цілому на автомобіль за іншим співвласником з підстав, визначених ст.365 ЦК України, задоволені бути не можуть.

Обґрунтовуючи первісний позов та зустрічний позов сторони посилались також на норми ст.364 ЦК України, які не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Зі змісту позовної заяви та зустрічної позовної заяви вбачається, що сторони звернулись із вимогами про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності, керуючись саме положеннями статті 365 ЦК України, про що їх представники вказували у судовому засіданні, та вимог на підставі статті 364 ЦК України про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не заявляли.

Положення статей 364 і 365 ЦК України є взаємовиключними і одночасно застосовані бути не можуть.

За змістом норм процесуального права ст.13 ЦПК України та з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, положення ст.364 ЦК України до даних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки позивачі із вимогою про виділ частки із майна, що є у частковій власності, не звертались.

Оскільки у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено, грошові кошти внесені ними на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області як компенсацію вартості частки у спільному майні в розмірі 111755 грн. 04 коп. та 55878 грн. відповідно слід їм повернути.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, та визнання права власності на майно відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, та визнання права власності на майно відмовити.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області повернути ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області грошові кошти в розмірі 111755 грн. 04 коп. згідно з квитанцією № N1c413575M від 30 жовтня 2019 року (отримувач: ТУ ДСА України в Хмельницькій області, , МФО 820172, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, р/р НОМЕР_3 ).

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області повернути ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області грошові кошти в розмірі 55878 грн. згідно з квитанцією № 0.0..1 від 02 грудня 2019 року (отримувач: ТУ ДСА України в Хмельницькій області, , МФО 820172, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, р/р НОМЕР_3 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 07 лютого 2020 року.

Суддя: