Номер провадження: 22-ц/813/2671/20
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 18 червня 2019 року, постановленого під головуванням судді Михайлюка О.А., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила та подала до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини розмірі 6000 грн. щомісячно; аліменти на утримання дитини за минулий час в розмірі 221 540 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який без її відома був розірваний.

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надавав та не надає, а утримання дитини потребує значних матеріальних витрат, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет», з подальшою індексацією, починаючи з 12.12.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 14 368,40 грн.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 , подав до суду апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду в частині стягнення аліментів в розмірі 6000 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, щосудом безпідставно не були взяті до уваги його пояснення про те, що він не є працевлаштований, також рішення суду не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про достатність доходу для сплати аліментів у розмірі 6000 грн. щомісячно.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_6 , представник ОСОБА_4 зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі не відповідають дійсності, оскільки обставини, на які посилається апелянт свідчать про навмисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що спростовується витягом з ЄДР станом на 10.12.2019 року, у відповідності до якого ОСОБА_3 є співзасновником, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «РВП Ю74» та керівником-підписанотом ТОВ «РВП Ю74» від 29.08.2011 року.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю.

Також відповідач, під час розгляду справи, визнав частково позовні вимоги та не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет».

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач має можливість сплачувати аліменти тавиходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, на законних підставах стягнув з відповідача аліменти в розмірі 6000 грн. щомісячно.

Звертаючись до суду, позивачка зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тоді як може сплачувати аліменти,в зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на неповнолітнього сина в розмірі 6000 грн. щомісячно.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є співвласником та займає посаду директора ТОВ «Рекламно-виробниче підприємство «Ю-74».

Згідно відомостей ДПІ у Приморському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області за період 2015-2017 роки дохід ТОВ «Рекламно-виробниче підприємство «Ю-74» склав 789 754,86 грн.

Згідно довідки ТОВ «Рекламно-виробниче підприємство «Ю-74» заробітна плата ОСОБА_3 за 2015 рік склала 20981,57 грн.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 2027,00 гривень. Середня заробітна плата по Одеській області станом на квітень 2019 року складала 8884,00 гривень.

Відповідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

На підставі вищевикладеного, суд обґрунтовано задовольнив частково позов ОСОБА_4 та стягнув аліменти з ОСОБА_3 на утримання дитиниу розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму,встановленого Законом України «Про державний бюджет», з подальшою індексацією, починаючи з 12.12.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, щосудом безпідставно не були взяті до уваги його пояснення про те, що він не є працевлаштований, також рішення суду не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про достатність доходу для сплати аліментів у розмірі 6000 грн. щомісячно, колегія суддів вважає безпідставними, оскількисудом,у відповідності до ст.182 СК Українипри визначенні розміру аліментів, було враховано іматеріальне становище дитини, і матеріальне становище платника аліментів, який спроможній сплачувати аліменти у зазначеному судом розмірі, оскільки є співзасновником, власником та керівником ТОВ «Рекламно-виробниче підприємство «Ю-74».

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 лютого 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра