Проваження № 22-ц/824/8754/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 серпня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 12 травня 2020 року у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Браташова Антона Володимировича, стягувач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», -

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року боржниця ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) Браташова А.В., яку мотивувала тим, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 24 травня 2016 року стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» борг за кредитним договором у розмірі 142304,36 доларів США, що еквівалентно 2989131,54 грн. Дане рішення суду набрало законної сили і судом видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Оболонському районному відділі ДВС у м.Києві.

Вказувала, що вона отримала листа Державного підприємства «Сетам» від 27 січня 2020 року, згідно якого належна їй однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, передана на реалізацію шляхом проведення електронних торгів за початковою ціною 1135070 грн. При ознайомленні 07 лютого 2020 року її представника з матеріалами виконавчого провадження з`ясувалося, що старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС Браташовим А.В. здійснені виконавчі дії для примусового виконання судового рішення, зокрема: постановою від 10 липня 2018 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/756/122/16 від 25 квітня 2018 року, сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, постановами від 04 червня 2019 року накладено арешти на все її майно та грошові кошти, описано і накладено арешт на належну їй квартиру АДРЕСА_1 , постановою від 11 вересня 2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні, складено та направлено заявку на реалізацію

- 2 -

арештованого нерухомого майна на електронних торгах до ДП «Сетам».

Вважає, що старшим державним виконавцем допущено порушення процедури виконавчого провадження, які порушують її права, свободи та законні інтереси. Зокрема, державним виконавцем всупереч вимогам ст.ст.48,50 Закону України «Про виконавче провадження» не здійснено достатніх заходів щодо перевірки її майнового стану, не встановлено наявність чи відсутність іншого окрім квартири майна, на яке можливо звернути стягнення. Порушено порядок визначення вартості (оцінки) квартири, оскільки вона не отримувала ні постанов про арешт майна, ні звіту про оцінку майна, стягувачем не здійснено жодних дій по узгодженню вартості квартири, суб`єкта оціночної діяльност іпризначено за заявою стягувача, що викликає сумніви у його неупередженості, а сам звіт містить недостовірні дані. Окрім того, державним виконавцем звернуто стягнення на майно, на яке згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути накладено стягнення.

У зв`язку із наведеним просила визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м.Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташова А.В. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та направлення заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна на електронних торгах; зупинити реалізацію квартири на електронних торгах, які мають бути проведені ДП «Сетам» за початковою ціною 1135070 грн.

УхвалоюОболонського районного суду м.Києва від 12 травня 2020 року узадоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, боржниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу суду першої інстанції, визнавши дії державного виконавця неправомірними, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду щодо відсутності у діях державного виконавця порушень закону. Судом не враховано, що факт відсутності іншого майна крім нерухомого, на яке можливо звернути стягнення, встанволено державним виконавцем післ винесення постанови про арешт та опис належного боржниці нерухомого майна. державним виконавцем не здійснювалась перевірка майнового стану та не звернуто стягнення на грошові кошти на рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Судом залишено поза увагою, що висновок про вартість майна надіслано боржнику із порушенням строку, встановленого ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження». Суд не врахував, що квартира відповідає положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і нга неї не може бути звернуто стягнення, а висновки суду про те, що даний закон поширюється виключно на громадян україни є хибними.

Учасники справи не скористалися правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

В суді апеляційної інстанції представник боржниці ОСОБА_1 адвокат Чепусов Ю.А. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Оболонського районного суду м.Києва як незаконну.

Решта учасників належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнямм про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що

- 3 -

апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2018року Оболонським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист № №2/756/122/16про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу за кредитним договором у розмірі 142304,36 доларів США, що еквівалентно 2989131,54 грн., та 3654 грн. судового збору.

10 липня 2018 року старший державний виконавець Оболонського районного відділу ДВС м.Києва Браташов А.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 56747990 за вказаним виконавчим листом щодо стягнення боргу з ОСОБА_1

24 травня 2019 року на адресу боржника ОСОБА_1 було направлено вимогу державного виконавця про надання доступу до квартири АДРЕСА_1 для проведення опису та арешту вказаного нерухомого майна, яка повернута поштою із зазначенням причин невручення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Постановами старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Браташова А.В. від 04 червня 2019 року накладено арешти на все майно боржника та на його грошові кошти, описано та накладено арешт на належну ОСОБА_1 однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Постанову про арешт коштів боржника від 04 червня 2019 року було направлено на адресу 18 банківських установ.

- 4 -

З листа АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18 червня 2019 року убачається, що постанова державного виконавця про арешт коштів боржника прийнята до виконання, арешт накладено на кошти в межах суми 3292392,10 грн., що містяться на поточних рахунках ОСОБА_1 . Станом на 18 червня 2019 року на поточному рахунку № НОМЕР_1 коштів для виконання постанови державного виконавця недостатньо, оскільки залишок становить 28,36 грн. на інших поточних рахунках боржника, кошти відсутні.

Інші банківські установи повідомили про неможливість виконання отриманої постанови з підстав того, що рахунків на ім`я ОСОБА_1 у вказаних установах не відкриті.

З відповідей Пенсійного фонду України від 01 липня 2019 року та Державної фіскальної служби України від 02 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 не працює за трудовим чи цивільно-правовими договорами та немає джерел доходів.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта убачається, що іншого майна на яке може бути звернуто стягнення немає.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташова А.В. від 11 вересня 2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - ТОВ «Євроексперт Груп», яким надано висновок про вартість нерухомого майна від 09 жовтня 2019 року.

З матеріалів справи убачається, що висновок про вартість нерухомого майна від 09 жовтня 2019 року було направлено на адресу боржника 14 січня 2020 року, однак поштове відправлення повернулося із зазначенням причин повернення «за закінченням встановленого строку зберігання», що свідчить про дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що боржник звертався до виконавчої служби із вмотивованими запереченнями щодо результатів проведеної оцінки.

15 січня 2020 року начальником Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подано заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна на електронних торгах до ДП «Сетам».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Окрім цього, судом першої інстанції було встановлено, що після набрання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором законної сили, боржниця не вчинила жодних дій, направлених на його реальне виконання. Представник боржниці пояснив цю обставину тим, що між боржником та стягувачем існує позовне провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і боржник проводив перемовини з представниками банку щодо можливої реструктуризації наявного боргу. Такі дії не призвели до позасудового врегулювання питання про погашення заборгованості, оскільки стягувач не погодив пропозиції боржниці.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд вірно виходив з того, що державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) здійснені всі визначені чинним законодавством дії спрямовані на виконання рішення суду, будь-яких порушень у діях державного виконавця щодо здійснення виконавчого провадження судом не виявлено.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та

- 5 -

вимогам закону.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.28 цього Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п.1-4 ч.9 ст.71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно положень ч.ч.1-2 ст.48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч.5 ст.48 цього Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно ч.1 ст.50 цього Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Згідно ч.2 ст.56 цього Закону арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно положень ст.57 цього Закону визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження (ч.1). У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна боржника, визначення його вартості здійснюється виконавцем за ринковими цінами (ч.3). У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна (ч.4). Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі незгоди сторін з оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона

- 6 -

вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом (ч.5).

З огляду на вимоги закону та встановлені по справі обставини суд обгрунтовано відмовив у задоволенні скарги, оскільки державним виконавцем були вчинені необхідні дії для виявлення майна боржниці, встановлено відсутність у неї іншого майна окрім квартири, яку оцінено і у встановленому законом порядку передано на реалізацію.

Доводи апеляційної скарги про невиконання державним виконавцем обов`язку встановлення наявності іншого майна необгрунтовані. Судом незаперечно встановлено, що державним виконавцем вчинено усі необхідні дії для встановлення майна у боржниці ОСОБА_1 , зокрема направлено запити до 18 банківських установ щодо наявності грошових коштів, направлено запити до Пенсійного фонду України Державної фіскальної служби України щодо наявності доходів та їх джерел, отримано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта убачається.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що посилаючись на невстановлення наявності іншого майна, боржниця не зазначає у скаргі, яке саме майно належить їй на праві власності, яке не встановлене виконавцем і на яке можливо звернути стягнення для погашення боргу у повному обсязі, і чим це підтверджується.

Посилання у скарзі на порушення державним виконавцем порядку звернення стягнення, а саме незвернення стягнення у першу чергу на її грошові кошти в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 7278,36 грн., недоречні. Судовим рішенням із боржниці стягнуто 142304,36 доларів США, що еквівалентно 2989131,54 грн., та 3654 грн. судового збору, а відтак даних коштів у сумі 7278,36 грн. недостятатньо для погашення боргу. Отже, державний виконавець вірно розпочав дії по зверненню стягнення на квартиру, що повністю відповідає ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Колегія суддів погоджується із доводами скарги про те, що висновок про вартість майна надіслано боржниці із порушенням строку, встановленого ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, даний факт не є підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними з наступних міркувань. Відповідно до приписів ст.451 ЦПК України якщо при розгляд скарги на дії державного виконавця оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

За змістом даної норми однією з обов`язкових умов для задоволення скарги є доведеність факту порушення прав заявника внаслідок дій виконавця. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а заявник посилається лише на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення скарги.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що боржник звертався до виконавчої служби із вмотивованими запереченнями щодо результатів проведеної оцінки, як і взагалі не надав суду доказів чи відомостей про неправильність оцінки та в чому вана полягає, в тому

- 7 -

числі на надав іншого звіту з іншою оцінкою, чи рецензії на звіт, із відповідними висновками щод неправильності проведеної оцінки. Наведене у свою чергу свідчить про відсутність порушення прав боржниці і як наслідок відсутність підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що належна боржниці квартира відповідає положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і на неї не може бути звернуто стягнення не грунтуються на законі.

Відповідно до п.п.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті за умов, зазначених у цьому законі.

Вказаний закон чітко визначає коло осіб, на яких він поширюється, а саме - громадян України (позичальників або майнових поручителів). Судом незаперечно встановлено, що ОСОБА_1 не є громадянкою України, а має громадянство РФ, що виключає застосування цього закону до неї.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржниці про те, що ст. 26 Конституції України та ч.1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначають, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, а оскільки вона на законних підставах перебуває в Україні, то закон поширює на нею свою дію.

Стаття 26 Конституції України та ч.1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» окрім загального положення вказує на вийнятки, а саме, що іноземці користуються такими ж правами як і громадяни України, - за винятками, зокрема встановленими законами.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містить положення про те, що він стосується прав та обов`язків громадян України. Таке формулювання, тобто конкретне визначення громадянства осіб на яких він поширюється, чітко і недвозначно вказує на те, що законодавець мав на увазі виключно громадян України, а не іноземних громадян чи осіб без ромадянства, і таке є вийнятком, передбаченим ст.26 Конституції України щодо непоширення цього закону на негромадян України.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні скарги, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

- 8 -

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 12 травня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: