Єдиний унікальний номер 227/3389/19
Номер провадження 22-ц/804/629/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 227/3389/19

Номер провадження 22-ц/804/629/20

22 січня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Канурної Л.Д., Агєєва О.В.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

- за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк»

на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2019 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Левченком А.М. в м. Добропілля в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області 19 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

13.08.2019 Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позивач зазначило, що, 11.07.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір на суму 35 000 гривень, який відповідач повинен був повернути до 11.06.2016 року. Але відповідач належним чином свої обов`язки, щодо повернення кредиту не виконував у зв`язку з чим, станом на 19.06.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 78 410,98 грн., що складається із простроченої заборгованості по кредиту 23 283,05 грн., простроченої заборгованості по процентам 46 140,67 грн. та інфляційних нарахувань на суму заборгованості 8 987,26 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Заочник рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2019 року позовні вимоги Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково:

- стягнута з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по кредиту у сумі 48455,00 гривень, що складається із простроченої заборгованості по кредиту 23 283,05 грн., простроченої заборгованості по процентам 17 184,51 грн. та інфляційних нарахувань на суму заборгованості 8 987,26 грн.

- вирішено питання про стягнення судового збору.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись з вказаним рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду в частині відмови в позовних вимогах стосовно стягнення процентів, нарахованих за період з 11.08.2016 року по 23.07.2019 року в сумі 28 956,16 грн. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував висновків Великої Палати Верховного суду, викладених у постановах від 16.01.2019 року по справі № 464/3790/16-ц, від 24.01.2019 року по справі № 5017/1987/2012, що кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позивальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до положень ст. 360 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В апеляційному суді справа розглядається, відповідно до ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

При цьому апеляційний перегляд рішення проведено у межах апеляційної скарги, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено.

11 липня 2013 року між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес - Банк», правонаступником якого є ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № №25812/31/к, (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП) про що свідчить договір з додатком та заява-анкета позичальника(а.с.7-9, 11).

Відповідно до Умов вище вказаного договору відповідач отримав кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок в сумі 35 000,00 грн., на строк 36 місяці, з 11.07.2013 року по 11.07.2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27 % річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок , відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 38% річних.

Відповідач зобов`язався використати кредит на споживчі потреби, сплатити проценти за його користування та повернути його не пізніше 11.07.2016 року.

У зв`язку з неможливістю списання грошових коштів з рахунку позичальника із-за їх відсутності, позивачем в односторонньому порядку, відповідно до п. 7.1 кредитного договору, було продовжено строк дії договору до 11.08.2016 року. Однак зобов`язання боржником виконано не було.

Не виконуючи належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, відповідач допустив виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 1.4 Договору процентна ставка є фіксованою. З моменту укладання договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, процентна ставка становить 27 % річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору процентна ставка становить 38 % річних.

Згідно п. 2.4 Договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування кредиту на поточний (картковий) рахунок позичальника, на який здійснюється зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства-роботодавця.

Пунктом 2.5 Договору визначено, що погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п. 2. 3 договору, та/або шляхом внесення готівки в касу кредитодавця для зарахування на вище зазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначені в Додатку № 1 до цього договору, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючих неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому, при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві - не враховується.

Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, останній належним чином свої зобов`язання за Договором не виконував, кредит в порядку та сумах, зазначених вище, не погашав, у зв`язку із чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 23.07.2019 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 78410,98 грн., яка складається з суми простроченої заборгованості по кредиту 23283,05 грн.; суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам 46140,67 грн.; інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 8987,26 грн.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо можливості стягнення процентів за користування кредитом поза межами дії кредитного договору судом першої інстанції зазначено, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 (справа № 444/9519/12), припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що договір укладено строком на 36 місяців, набирає чинності з моменту його підписання уповноваженим представником кредитодавця і позичальником та скріплення печаткою кредитодавця, та діє по 11.07.2016 року. У разі наявності заборгованості позичальника по Договору на 000 годину останнього дня дії Договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причини їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії Договору на 30 (тридцять) календарних днів. У разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за Договором, Договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по Договору в повному обсязі.

Отже, п.7.1 укладеного між сторонами договору кредиту було визначено, що сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її 11.07.2016 року, з правом одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів, тобто до 11.08.2016 року.

У зв`язку з наявністю заборгованості відповідача станом на останній день дії договору 11.07.2016 року, позивачем було в односторонньому порядку продовжено строк дії кредитного договору до 11.08.2016 року.

20.10.2014 року відбулось останнє перерахування заробітної плати на рахунок відповідача. Останнє часткове погашення заборгованості за кредитним договором відбулось 28.08.2014 року в розмірі 40 грн. 95 коп.

Проте в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач кредитні зобов`язання за договором в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим станом на 23.07.2019 року позивачем нарахована заборгованість.

Розглядаючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, суд виходив з того, що відповідачем не спростовано зазначений розрахунок в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 23283,05 грн. та інфляційного збільшення заборгованості, нарахованого позивачем за період з 01.08.2016 року по 30.06.2019 року в сумі 8987,26 грн. Проте позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

З наданого до суду розрахунку суми нарахованих відсотків за основним зобов`язанням вбачається, що заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 46140,67 грн. нарахована станом на 23.07.2019 року, у тому числі за період з 11.08.2016 року по 23.07.2019 року у сумі 28956,16 грн.

Беручи до уваги вищевикладене, з огляду на те, що зі спливом визначеного договором строку кредитування припинилося право позивача нараховувати визначені умовами договору проценти за користування кредитом, то їх нарахування після 11.08.2016 року, тобто за період з 11.08.2016 року по 23.07.2019 року є безпідставним.

З такими висновками погоджується й колегія суддів, оскільки застосовуючи положення законодавства так, як викладено у позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 (справа № 444/9519/12) не має даних про те, що при винесенні інших постанов у більш пізній час Верховний Суд відступив від тієї позиції що була викладена раніше.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: