ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м.Суми

Справа №589/804/19

Номер провадження 22-ц/816/216/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року, постановлену у складі судді Лєвши С.Л., в приміщенні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 05 листопада 2019 року (ВП 60485716).

Скаргу мотивує тим, що Шосткинський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 02 вересня 2019 року ухвалив рішення, яким зобов`язав її не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначив спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини.

За заявою стягувача 05 листопада 2019 року було відкрито виконавче провадження та в цей же день видана постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. 06 листопада державний виконавець видав постанову про визначення місця побачення стягувача з дитиною, а 12 листопада 2019 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вважає постанову державного виконавця від 05 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору незаконною, оскільки вона не чинила перешкоди у виконанні судового рішення.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 20 листопада 2019 року відмовив у прийнятті скарги ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про скасування постанови від 05 листопада 2019 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити рішення, яким її скаргу задовольнити та скасувати постанову державного виконавця від 05 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що її не було повідомлено про місце, дату і час проведення судового засідання, на якому розглядалася її скарга.

Зазначає, що суд не вказав в описовій частині ухвали про докази, якими вона в інтересах неповнолітньої дитини обґрунтовувала вимоги скарги.

Крім того, вважає, що місцевий суд порушив норми ЦПК України та Конституції України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує постанову старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Шкатули М.А. від 05 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору (ВП № 60485716).

Відмовляючи у прийнятті скарги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду містяться у постановах від 06 червня 2018 року, справа № 921/16/14-г/15 та справа № 127/9870/16-ц.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги, що дану скаргу має розглядати Шосткинський міськрайонний суд Сумської області, як суд, який ухвалив рішення в цивільній справі № 589/804/19, на виконання якого, 25 жовтня 2019 року, видав виконавчий лист, що перебував на примусовому виконанні, є помилковими.

Стосовно доводів апелянта, що суд не повідомив її про місце, дату і час судового засідання, колегія суддів зазначає, що питання про відкриття провадження у справі відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства вирішується без проведення судового засідання.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2019 рокув даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов