ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/11277/18

Провадження № 22-ц/818/919/20

05 лютого 2020 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Чабан А.В.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»

відповідачі ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Київського районного суду міста Харкова від 08 листопада 2019 року у складі судді Бородіної Н.М. по справі №640/11277/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання іпотекодержателем,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання іпотекодержателем.

В обґрунтування позову зазнає, що 08 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2001/0808/98-018, відповідно до умов якого Банком надано кредит у розмірі 400 000 доларів із кінцевою датою повернення коштів до 07 серпня 2018 року.

У забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 08 серпня 2008 року укладено іпотечний договір № 2001/0808/98-018-Z-1, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 .

28 листопада 2011 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір про переведення боргу, згідно умов якого останній приймає на себе всі права та обов`язки, які виникли на підставі кредитного договору, укладеного між кредитором та первісним позичальником.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу № 15 відступило Товариству права вимоги за зобов`язаннями відповідачів за кредитним та за іпотечними договорами.

Позичальником належним чином не виконувались зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом, яка стягнута рішенням від 07 липня 2012 року у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Станом на теперішній час рішення суду про стягнення заборгованості не виконано.

25 січня 2018 року Товариству стало відомо, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2017 року став власником спірної квартири.

Обставини укладення цього правочину та переходу права власності на квартиру Товариству не відомі.

Товариство ОСОБА_1 згоди на відчуження предмету іпотеки відповідно до умов іпотечного договору не надавало.

Вважає, що відповідачем порушено умови іпотечного договору та законне право Товариства як іпотекодержателя.

Просить визнати Товариство іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 , що була передана в іпотеку на умовах визначених іпотечним договором №2001/0808/98-018-Z-1 від 08 серпня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3096.

Відповідач ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечувала. Зазначає, що позивачем не надано доказів, що він має право іпотекодержателя на спірну квартиру. Вказувала на неналежний спосіб захисту заявлений позивачем. Просила не приймати у якості доказу копії договорів факторингу, відступлення прав, оскільки копії, надані позивачем, не повні, містять пробіли, сторінки не підписані, витяги до договору не підписані, а оригінали не надані.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 08 листопада 2019 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

ОСОБА_2 , набувши право власності на передану в іпотеку товариству квартиру, отримав статус іпотекодавця згідно іпотечного договору № 2001 /0808/98-018-Z-1 від 08 серпня 2008 року.

На сьогодні заборгованість по кредитному договору не погашено, існує прострочений борг. Товариство має намір звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (до якого прирівнюється відповідне застереження в іпотечному договорі), тобто в позасудовому порядку для задоволення своїх майнових інтересів. Однак, перешкодою цьому, зокрема, є відсутність записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про обтяження зазначеного нерухомого майна іпотекою, а також невизнання ОСОБА_2 себе як іпотекодавця згідно іпотечного договору.

Ефективним відновленням прав кредитора є визнання його в судовому порядку іпотекодержателем квартири, а тому висновок суду щодо обрання неналежного способу захисту є невірним.

Також зазначає, що ними було надано нотаріально завірені копії, які судом оглянуті під час судового розгляду. Будь-яких аргументів, доказів, які б ставили під сумнів існування зазначених договорів, відповідачем не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі їх представника ОСОБА_6 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.

Зазначає щодо відсутності доказів про передачу права вимоги за іпотечним договором від 08 серпня 2008 року № 2001 /0808/98-018-Z-1, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» до ТОВ ЦФК «Вектор Плюс».

Судовими рішеннями господарського та адміністративного суду встановлено щодо відсутності прав іпотекодержателя за спірним іпотечним договором за Товариством.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 08 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2001/0808/98-018, відповідно до умов якого позичальник отримав в кредит 400 000 доларів США строком до 07 серпня 2018 року.

В забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором №2001/0808/98-018 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 08 серпня 2008 року укладено іпотечний договір № 2001/0808/98-018-Z-1, за умовами якого в іпотеку Банку передано квартиру АДРЕСА_1 .

31 грудня 2009 року та 28 лютого 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено два договори про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 2001/0808/98-018-Z-1 - №№1, 2.

28 лютого 2011 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про переведення боргу, за умовами якого ОСОБА_3 переводить борг на ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 приймає на себе всі права та обов`язки, які виникли на підставі кредитного договору №2001/0808/98-018.

28 лютого 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою збільшений строк погашення кредиту до 07 серпня 2028 року.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» укладено договір факторінгу №15, за умовами якого Банком відступлено права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеними з боржниками, зазначенням у реєстрі заборгованості боржників, у тому числі й за кредитним договором з ОСОБА_4 та іпотечними договорами.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що позивачем обрано неналежнийм спосіб захисту його прав.

За змістом статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Згідно статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2981цс15.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Законом України «Про іпотеку» передбачено такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя

статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» зазначає щодо наявності заборгованості за кредитним договором, яка може бути погашена за рахунок предмета іпотеки. Однак враховуючи, що ОСОБА_1 відчужено предмет іпотеки іншій особі, існує необхідність захисту їх прав шляхом визнання іпотекодержателем.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що станом на 25 січня 2018 року квартира АДРЕСА_2 , що є предметом іпотечного договору, належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 28 листопада 2017 року.

За ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Отже , Товариством обрано неналажний спосіб захисту своїх прав.

За таких обставин вважати, що позивачем обрано належний спосіб захисту та він є єдиним можливим засобом відновлення прав не можна.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 08 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2020 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко