ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5836/20 Справа № 214/1023/20 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Аціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року, ухваленого суддею Малаховською І.Б. у м. Кривому Розі, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернлась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі АТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що протягом 17 років 9 місяців працювала на підприємстві відповідача в умовах з перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, у зв`язку з чим отримала професійне захворювання. Відповідно до висновку МСЕК від 22.06.2017 року, позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності з яких: 20 % по радикулопатії, 20 % сидеросилікоз, при повторних переоглядах відсоток втрати професійної працездатності не змінився, тому просить суд стягнути з АТ «Південний ГЗК» на свою користь моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 188 920 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, та витрати пов`язані з професійною правничою допомогою у розмірі 3 900 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 60 000 грн. без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб, витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 1248 грн. та судовий збір на користь держави у сумі 840 грн. 80 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник відповідач АТ «Південний ГЗК», ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу. Судом не взято до уваги, що позивач була ознайомлена про наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, проте свідомо продовжувала працювати, саме в шкідливих умовах праці.

Крім того, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, наданого відзиву, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, які містяться в трудовій книжці, позивач у період часу з 28.05.1999 року по 26.06.2017 року працювала машиністом конвеєра дробильної фабрики ВАТ «ПівдГЗК». 26.06.2017року позивачка звільнена з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України (а.с. 25-30).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 21.02.2017 року виданого Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» ОСОБА_1 , встановлено професійне захворювання Сидеросилікоз першої-другої стадії (t/r,1/2, pqp, od), ускладнений хронічним бронхітом. ЛН першого-другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L4-L5-S1 справа, шийна С5-С6 справа, помірні статико-динамічні порушення хребта (а.с.10-11).

Висновком МСЕК від 06.06.2017 року ОСОБА_1 встановлено 40% втрати працездатності з 6 червня 2017 року по 1 липня 2018 року. При потворному переогляді 12.06.2018 року відсоток втрати професійної працездатності не змінився, наступна дата переогляду 01.06.2020( а.с.8-9).

Згідно наданих позивачем виписних епікризів, вбачається що вона неодноразово проходила лікування в закладах охорони здоров`я з приводу отриманого професійного захворювання (а.с. 12-24) .

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода, у зв`язку з отриманими нею на виробництві професійними захворюваннями з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 21.02.2017 року виданого Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» ОСОБА_1 , встановлено професійне захворювання Сидеросилікоз першої-другої стадії (t/r,1/2, pqp, od), ускладнений хронічним бронхітом. ЛН першого-другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова L4-L5-S1 справа, шийна С5-С6 справа, помірні статико-динамічні порушення хребта (а.с.10-11).

В п. 17 Акту причинами виникнення професійного захворювання є вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 3-6,3 разів перевищує ГДК 6,0 -12,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 по СанПін 4617-88 «Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны». Важкість праці: робоча поза ( незручна) 36% при нормі до 25% з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом більше 30О 248-345 разів за зміну при нормі 51-100 разів; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 8-16 кг при нормі до 7 кг; фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів ніжних кінцівок та тулуба становить 67,5 Вт при нормі 63 ВТ; величина статичного навантаження за зміну двома руками становило 156800 кг/с пр. нормі до 42000 кг/с по Державним санітарні норми та правила «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища важкості та напруженості трудового процесу». . Відносна вологість 85% при нормі 75% по ДСН 3.3.6.042-99.

Відповідно до довідки МСЕК від 22.06.2017 року, позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності з яких: 20 % по радикулопатії, 20 % сидеросилікоз, з наступною датою переогляду 01.06.2018року.

При повторному переогляді відповідно до довідки МСЕК від 12.06.2018 року відсоток втрати професійної працездатності не змінився.

Відповідно до п. 11.2 санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 , перелік шкідливих факторів, що мали місце при виконанні працівником технологічного процесу машиніст конвеєру УДТК ПАТ «ПІВДГЗК» - запиленість, важкість та напруженість праці, несприятливий мікроклімат, шум, перепади температури ( а.с.33зворот).

У пункті 19 зазначеного Акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, враховуючи роботу ОСОБА_1 продовж 21 року в умовах впливу пилу і більше 17 років в умовах фізичного перенавантаження та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.

Проте, з урахуванням зазначеного, порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов`язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено самим актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 березня 2017 року (а.с.4-7), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу, колегія суддів визнає безпідставними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Посилання представника відповідача ПрАТ «ПівдГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивачка з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивачка час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, в зв`язку з професійним захворюванням змінився її образ та якість життя, що завдає їй моральних страждань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивачки в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати нею професійної працездатності, який має сталий характер, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманих професійних захворювань знижена фізична активність позивача. Через хворобу вона відчуває виражену задишку при незначному фізичному навантаженні, періодичні напади задухи, сильний приступодібний сухий кашель, підвищену втому, біль та обмеженість рухів в шийному та поперековому відділах хребта, що посилюється при поворотах та нахилах тулуба.

Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: