Справа № 522/8808/19
Провадження № 2/522/467/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання Скибінській Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 24.05.2019 року звернувся позивач ОСОБА_1 із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що 24.05.2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3 000,00 доларів США на строк до 24.07.2017 року. У встановлений сторонами строк відповідач не повернув позивачу суму позики, на неодноразові вимоги позивача про повернення коштів не реагував, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою щодо стягнення на його користь заборгованості за договором позики в розмірі 3 000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.05.2017 року еквівалентно 78 900,00 грн., 3% річних в розмірі 4 338, 41 грн., а разом 83 238, 41 грн. та судові витрати.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. У відзиві на позовну заяву зазначив, що грошові кошти йому не було передано позивачем, а насправді розписку було складено в рахунок виконання робіт за вивезення сміття з території об`єкту, на якому він здійснює господарську діяльність. Враховуючи викладене, просив позовну заяву залишити без задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою ухвалення цього рішення є 10.02.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.04.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США на строк до 24.07.2017 року, що підтверджується копією складеної ОСОБА_2 розписки, оригінал якої було надано позивачем для огляду в судовому засіданні.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, у звязку з чим суд відхиляє посилання відповідача щодо непередання позивачем суми позики на його користь.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позикодавець належним чином виконав взятий на себе обов`язок з передачі грошових коштів. Разом з тим, судом встановлено невиконання ОСОБА_2 обов`язку з повернення суми позики в строк до 24.07.2017 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У своєму рішенні Великою Палатою Верховного Суду № 340/385/17 від 27.11.2019 року залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанцій зроблено висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорі позики (розписці) або у національній одиниці гривні.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на день звернення до суду з позовною заявою сума заборгованості складає 78 900,00 грн. згідно встановленого курсу НБУ 26,30 грн./дол. США. Враховуючи заявлення позовних вимог у національній валюті, суд не визначає розмір заборгованості станом на день ухвалення рішення у справі.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку встановлено, що 3% річних за користування грошовими коштами з розрахунку 669 днів прострочення складає 4 338,41 грн.

При цьому, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 3% річних від суми боргу в розмірі 78 900 грн. (сума основного боргу) складає 4 338 грн. 41 копійку.

Враховуючи відсутність доказів щодо належного виконання відповідачем взятого на себе обов`язку з повернення суми позики, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача, загальна сума якої становить 78 900,00 грн. +4 338,41 грн. = 83 238,41 грн.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 832,38 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 23.05.2019 року.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору в зазначеному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 13, 19, 258, 259, 263, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики в розмірі 83238 (вісімдесят три тисячі двісті тридцять вісім) гривень 41 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 832 (вісімсот тридцять дві) гривні 38 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 10.02.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов