КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/3301/20 головуючий у І інстанції: Чех Н.А.
провадження 22-ц/824/8441/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Іванової І.В., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 16 березня 2020 року у справі за заявою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про видачу судового наказу, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс»(надалі КП «Житло-сервіс») звернулась із вищевказаною заявою.

Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 11 760,18 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 16 березня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись із вказаним висновком суду, КП «Житло-сервіс» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що місцевий суд помилково прийшов до висновку про те, що заявником не надано належних доказів на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 , оскільки вважає, що наданий договір надає змогу встановити наявність вказаної заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, попри належне повідомлення ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи у видачі судового наказу, місцевий суд виходив з того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження, що ОСОБА_1 є належним боржником, а тому заява подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

Вимоги, щодо форма і змісту заяви про видачу судового наказу містить ст. 163 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд не вірно зазначив, що заявником не надано належних документів на підтвердження того, що ОСОБА_1 являється належним боржником.

Зокрема, до матеріалів справи долучено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 18 лютого 2002 року.

Крім того, в пункті 8 вказаного договору зазначено розрахунок щомісячних платежів за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги.

Посилання місцевого суду на те, що договір датований 2002 роком, не може вказувати на те, що він втратив чинність, а тому висновки суду, щодо відсутності документів на підтвердження належності боржника колегія суддів відхиляє.

Таким чином, заявником надано документи, які передбачені ст. 163 ЦПК України, а тому місцевий суд не позбавлений можливості вирішити питання, щодо видачі судового наказу або ж відмови його видачі в разі наявності таких підстав, перевіривши відповідність вказаної заявником заборгованості до наданих доказів на її підтвердження.

Враховуючи наведене, доводи викладені в апеляційній скарзі заслуговують на увагу, а тому колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд безпідставно послався п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, як на підставу для відмови у видачі судового наказу, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасування, оскільки перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 16 березня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «19» серпня 2020 року.

Головуючий

Судді: