Номер провадження: 22-ц/813/22/20
Номер справи місцевого суду: 511/691/17
Головуючий у першій інстанції Бобровська І.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

від акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - не з`явились,

від відповідача ОСОБА_1 не з`явились,

переглянувши справу №511/691/17 за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 1 грудня 2017 року у складі судді Бобровської І.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 7 квітня 2017 року до суду з вищевказаним позовом, вказав, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір №б/н від 3 вересня 2007 року, за яким отримано кредит в розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на невиконання умов договору, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість станом на 28 лютого 2017 року в загальній сумі 12928,39 грн., з них заборгованість за кредитом 713,64 грн., за процентами 7197,28 грн., пеня 3925,64 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 591,83 грн., та стягнути судові витрати в сумі 1600,00 грн. (а.с.2-3).

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 3 травня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.27).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 6 червня 2017 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (а.с.32-33).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 липня 2017 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.67-68).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, подала заяву про застосування позовної давності (а.с.87-88).

20 жовтня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» уточнено позовні вимоги з огляду на заяву відповідача про застосування позовної давності, за змістом яких позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за відсотками за період 4 квітня 2014 року по 4 квітня 2017 року в сумі 6475,33 грн. (а.с.116-117, пояснення а.с.127-130).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 1 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.141-143).

Висновок суду мотивовано тим, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, проте після спливу строку дії кредитного договору, який рівний строку дії картки, розмір відсотків за користування кредитними коштами безпідставно банком розраховано з посиланням на умови договору, які не містять умови сплати відсотків за користування кредитом за процентною ставкою 30% після закінчення строку дії договору. У разі, якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, то розмір відсотків визначається на рівні облікової ставки НБУ. Наданий банком розрахунок заборгованості за відсотками на відповідає вимогам закону, іншого розрахунку не надано, що є підставою для відмови в позові.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду (а.с.187-188).

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2019 року справу прийнято до провадження (а.с.201).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.154-158).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального, порушення норм процесуального права полягає у тому, що особисто заповнивши анкету-заяву, відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач не зверталася до банку із заявою про закриття карткового рахунку і не повідомляла банк про бажання припинити дію договору. Цього також не робив банк, відтак, правовідношення сторін не припинилися, порушення відповідачем щодо несплати мінімального щомісячного платежу у розмірі 7% від суми витрат мають триваючий характер, тому проценти та неустойка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано за процентною ставкою встановленою договором, але в межах загальної та спеціальної позовної давності, при цьому з кожною несплатою цей строк щоразу продовжується. Банк надав розрахунок заборгованості, виконаний відповідно до умов укладеного кредитного договору та норм діючого законодавства, суд безпідставно не стягнув заборгованість по процентам за користування кредитом в межах строку позовної давності.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду в його мотивувальній частині та залишення без змін в його резолютивній частині з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

3 вересня 2007 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в АТ КБ «ПриватБанк» підписала анкету-заяву, в якій зазначила про свою згоду з тим, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають Договір, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку у письмовому вигляді. Згідно анкети-заяви ОСОБА_1 зобов`язався в подальшому самостійно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті банку (а.с.7, 8-15).

На підставі укладеного у такий спосіб Договору №б/н від 3 вересня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останньою отримано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку 500,00 грн., збільшений в подальшому до 1000,00 грн.

Згідно інформації з Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «ПриватБанк» в ПК «Промінь» ОСОБА_1 видано 3 вересня 2007 року платіжну картку № НОМЕР_2 .… …. 7975 строком дії 04/12, тобто квітень 2012 року включно (а.с.84).

Виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 відображає рух коштів із зазначенням дати, деталей, суми грошових операцій, тобто містить деталізацію усіх дебетних та кредитних платежів по платіжних картках в період їх дії (останню операцію по картці надходження готівки ОСОБА_1 здійснено 16 квітня 2009 року) (а.с.76-83).

Згідно розрахунку за Договором №б/н від 3 вересня 2007 року заборгованість станом на 28 лютого 2017 року склала 12928,39 грн., з них: 713,64 грн. заборгованість за кредитом; 7197,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; пеня 3925,64 грн., 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 591,83 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-6).

Згідно розрахунку за Договором №б/н від 3 вересня 2007 року заборгованість за період з 4 квітня 2014 року до 4 квітня 2017 року по процентам за користування коштами на суму 713,64 грн. залишку заборгованості за кредитом склала 6475,33 грн. (а.с.119).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобов`язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

На підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 Договору №б/н від 3 вересня 2007 року виникло грошове зобов`язання, що мало сторонами договору виконуватись належним чином, проте, фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуто, що мало наслідком звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Відповідно до Договору №б/н від 3 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, які аналогічні правовим висновкам Верховного Суду України, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України).

Строк дії виданої ОСОБА_1 3 вересня 2007 року платіжної картки № НОМЕР_2 …. …. 7975 встановлено до 04/12, тобто до 30 квітня 2012 року, з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 7 квітня 2017 року, тобто поза межами строку загальної позовної давності тривалістю у три роки.

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Апеляційний суд виходить з того, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду поза межами строку загальної позовної давності, зокрема, щодо вимоги про повернення отриманих у користування коштів в повному обсязі.

З огляду на не дотримання АТ КБ «ПриватБанк» при звернені до суду строку позовної давності, перебіг якого слід відраховувати зі спливу останнього дня місяця дії платіжної картки, тобто в даному випадку з 30 квітня 2012 року, приймаючи заяву відповідача про застосування позовної давності, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 3 липня 2019 року в справі №342/180/17 тощо, АТ КБ «ПриватБанк» втратив право вимагати захисту щодо фактично отриманих ОСОБА_1 , використаних та в добровільному порядку не повернутих грошових коштів (тіла кредиту) в сумі 713,64 грн.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» дане визнав, оскільки в ході розгляду справи в суді першої інстанції після заяви відповідача про застосування позовної давності за наслідками уточнення позовних вимог не просив стягнути заборгованість по кредиту в сумі 713,64 грн.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанові від 3 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищевказаний правовий висновок, суд констатує відсутність підстав для задоволення із заявлених банком правових підстав вимог в частині стягнення процентів в сумі 6475,33 грн.

Оскільки суб`єктивне право, враховуючи правовий висновок, в частині стягнення процентів із заявлених АТ КБ «ПриватБанк» правових підстав відсутнє, що в цій частині позовних вимог суд відмовляє за їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 1 грудня 2017 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити в його мотивувальній частині та залишити без змін в його резолютивній частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 лютого 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков