Справа № 489/3792/20
Номер провадження 2/489/2199/20
УХВАЛА

Іменем України

21 серпня 2020 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнання дій приватного виконавця незаконними та відшкодування моральної шкоди

встановив

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Разом з позовною заявою заявник подав заяву про забезпечення доказів шляхом витребування від приватного виконавця доказів отримання нею витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання позивача; витребування від приватного нотаріуса доказів про час чи період зупинення його нотаріальної діяльності; витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" засвідчену у встановленому законом порядку копію нотаріально засвідченої кредитної угоди, докази отримання певної суми грошових коштів, докази факту отримання грошових коштів саме позивачем.

Вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, суд дійшов такого висновку.

Заява обґрунтована тим, що вказані докази позивач не може отримати іншим чином ніж за допомогою суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЦПК України, заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначається обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що питання щодо забезпечення доказів вирішується судом у тому випадку, якщо надання таких доказів є необхідним та якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Оскільки подана заява не містить посилання на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений або його стане складніше подати, суд повертає її заявнику.

В ухвалі про відкриття провадження суд частково витребував ті докази про які просив позивач. Щодо інших позивач повинен довести, що не може самостійно отримати такі докази і подати клопотання про їх витребування.

На підставі викладеного та керуючись ст. 116, 117 ЦПК України, суд

ухвалив

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі повернути особі, яка її подала.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Кокорєв