Справа № 346/5166/19
Провадження № 2/346/396/20
18 серпня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі судді: П`ятковського В.І.,
за участю секретаря: Урбанович І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Виконавчий комітет Печеніжинської селищної ради об"єднаної територіальної громади, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,
Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народилась дитина : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спільне життя між подружжям не склалось і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 липня 2013 року шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання неповнолітнього сина з матір"ю.
Зазначає, що з часу припинення сумісного проживання і на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, жодного разу не відвідав, не спілкувався, не телефонував, не піклується про стан здоров`я та духовний розвиток сина, не проявляє батьківської турботи та не виявив жодного бажання приймати участь у його вихованні, дитина зовсім не знає батька.
Просить суд, виходячи із зазначених вище обставин, позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини : ОСОБА_4 та стягувати з нього аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивачка в судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.
Представник третьої особи в судове засідання також не з"явився і теж подав заяву про розгляд справи у його відсутності, з позовними вимогами погодився, підтримав висновок, складений службою у справах дітей Печеніжинської селищної ради ОТГ та вважає доцільним позбавити відповідача батьківських права щодо неповнолітнього сина.
Відповідач незважаючи на те, що розгляд справи в режимі відеоконференції із Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за його зареєстрованим місцем проживання, призначався п"ять разів - на 29 січня, 06 березня, 22 квітня, 12 червня та 18 серпня 2020 року, і він належно повідомлявся про це, в жодне судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подавав, про причини неявки суд до відома не клав.
Врахувавши заяви позивачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Згідно з положенням ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.
В своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення.
Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу і/або у твердій грошовій формі.
У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с.5).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір"ю, ОСОБА_5 (а.с.11).

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району від 13 серпня 2019 року № 212 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , визнано за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , так як він не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться розвитком дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, жодним чином не спілкується із сином, не утримує матеріально.

На думку суду вказані докази дають підстави вважати, що відповідач повністю нехтує своїми батьківськими обов`язками по піклуванню над дитиною, маючи для цього реальну можливість. Свідомо не бажає брати участі у її вихованні та не дбає про фізичний і духовний розвиток.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в даному випадку відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, жодним доступним чином не намагається підтримувати зв`язки з дитиною, хоча таку можливість має, оскільки нічим не встановлено що хтось чинить йому перешкоди в цьому.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.п. 15,16 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами) позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст. 51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті, до якої внесено зміни Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Беручи до уваги, що відповідач є фізично здоровою особою та може працювати і заробляти певні кошти, суд вважає можливим стягувати з нього мінімальний розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 150, 164-166, 180-182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст. 141, 247 ч. 2, 264, 265, 268, 280-285, 354, п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корсунь-Шевченківський, Черкаської області, актовий запис про народження № 106, складений 20 липня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , громадянина України, щомісячно аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 на утримання неповнолітньої дитини : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочати з 25 жовтня 2019 року і проводити до повноліття дитини.

Стягнення аліментів в розмірі платежу за один місяць звернути до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. на користь держави (на рахунок: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача ( код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 25 серпня 2020 року.

Суддя П`ятковський В. І.