ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/210/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/12449/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року (суддя Приступа Д.І.) про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької обласної державної адміністрації про визнання за нею права оренди земельної ділянки водного фонду площею 13,009 га кадастровий номер :04:004:0165, яка знаходиться за межами с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка перебувала в його користуванні та володінні на підставі договору оренди земельної ділянки № 158а від 11.08.2005, відповідно до прийнятої нею 1/3 частини у спадщині, та визнання недійсною додаткової угоди № 187 до договору оренди земельної ділянки № 158а від 11.08.2005, укладеної 24.07.2014 між Хмельницькою райдержадміністрацією та ОСОБА_2 , та застосування наслідків недійсності правочину.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову та просила забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії щодо земельної ділянки водного фонду, за межами с. Ружичанка Хмельницького району, яка виділена в натурі, загальною площею 13,009 га, кадастровий номер :04:004:0165.

В обґрунтування заяви зазначала, що відповідачі своїми діями намагаються створити перешкоди для визнання за нею права оренди на земельну ділянку, а невжиття заходів забезпечення позову може порушити це право.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною вище ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Судом не взято до уваги, що даний спір стосується спадкового майна померлого ОСОБА_4 , а саме питання спадкування та реалізації майнових прав за договором оренди земельної ділянки. В ході розгляду справи позивачу стало відомо, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки була розірвана та спірна земельна ділянка передана в оренду ТОВ «ОСТРІВ РИБА» на підставі договору оренди від 16.09.2019, укладеного між товариством та Хмельницькою обласною державною адміністрацією. Таким чином, відповідачі своїми діями намагаються створити перешкоди, для визнання за нею права оренди на земельну ділянку водного фонду, однак ці обставини не були враховані судом.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представники відповідачів ОСОБА_2 ОСОБА_6 , Департаменту природних ресурсів та екології Кліпацька І.А., Хмельницької обласної державної адміністрації Ницька Д.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Проте, судове рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником недостатньо обґрунтовано, як невжиття заходів забезпечення позову може вплинути на виконання рішення по справі, та заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з цим висновком суду, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачені ст. 150 ЦПК України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами про визнання за нею права оренди на земельну ділянку водного фонду площею 13,009 га в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та визнання недійсною додаткової угоди.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15.05.2019 за вказаним позовом було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 17 липня 2019 року накладено арешт на земельну ділянку водного фонду за межами с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, яка виділена в натурі, площею 13,009 га, кадастровий номер :04:004:0165.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 серпня 2019 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову скасовано, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену земельну ділянку відмовлено.

Під час розгляду справи 16.09.2019 спірна земельна ділянка була передана Хмельницькою обласною державною адміністрацією в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСТРІВ РИБА».

Вказані обставини стали підставою для подачі позивачем заяви про забезпечення позову, а в подальшому і для збільшення позовних вимог та залучення до участі в розгляді справи інших відповідачів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що захист прав, свобод та інтересів позивача ОСОБА_1 в частині заявлених позовних вимог щодо визнання права оренди на земельну ділянку в порядку спадкування до ухвалення рішення в справі може стати неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, та для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а тому наявні підстави для часткового задоволення заявлених вимог щодо заборони Хмельницькій обласній державній адміністрації та Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСТРІВ РИБА» укладати будь-які угоди щодо земельної ділянки водного фонду, загальною площею 13,009 га, цільове призначення для рибогосподарських потреб, кадастровий номер :04:004:0165.

При цьому, такий захід забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами позивача щодо захисту речового права.

Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд неправильно застосував норми ст. ст. ст. 149, 150 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з ухваленням постанови про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заборонити Хмельницькій обласній державній адміністрації та Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСТРІВ РИБА» укладати будь-які угоди щодо земельної ділянки водного фонду, загальною площею 13,009 га, цільове призначення для рибогосподарських потреб, кадастровий номер :04:004:0165, що знаходиться на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

В решті заявлених вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай