Справа № 565/1973/19
Провадження № 2/565/243/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Мануляка Ю.В.,

з участю:

секретаря судових засідань Данилко Л.П.,

представника позивача

ОСОБА_1 адвоката Полюхович О.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кузнецовського міського суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 - квартира НОМЕР_3 ). Окрім позивачів в квартирі зареєстровано місце проживання колишньої дружини позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі. Однак, відповідач в квартирі не проживає, не користується нею, її речі в квартирі відсутні. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області, шлюбні відносини припинені, тобто відповідач не є членом сім`ї позивачів. Факт реєстрації відповідача в квартирі НОМЕР_3 порушує право позивачів, як власників квартири, на власний розсуд користуватись та розпоряджатись житлом. Крім того, на відповідача здійснюються нарахування житлово-комунальних послуг, які сплачують позивачі. Добровільно знятись з реєстрації у квартирі НОМЕР_3 добровільно не бажає.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вимоги позивачів не можуть бути задоволені, оскільки є безпідставними, необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях позивачів. Ініціатором позбавлення її права користування квартирою НОМЕР_3 була ОСОБА_1 . Вказала також, що проживала в квартирі НОМЕР_3 до листопада 2019 року. ОСОБА_1 вчиняла відносно неї психологічний тиск, тому відповідач тимчасово переселилась з дітьми до іншої квартири. Власного житла відповідач не має. Твердження позивачів про те, що вона добровільно залишила квартиру НОМЕР_3 не відповідають дійсності, оскільки позивач ОСОБА_1 поставила їй умову за якої вона надалі зможе проживати у спірній квартирі, а саме відмову від боргу по аліментах на утримання дітей, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі 42000 грн. Також зазначила, що оплачувала половину нарахувань за використану електроенергію.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Від позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 повністю підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позові, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що добровільно квартири НОМЕР_3 не залишала та на неї зі сторони позивача ОСОБА_1 здійснювався психологічний тиск. Вказала, що з ОСОБА_3 не вела спільного господарства з 2013 року, а виселилася із квартири НОМЕР_3 15.10.2019 року та змушена орендувати житло.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази, надані на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків.

Копією Свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2002 року підтверджується, що позивачі є співвласниками квартири НОМЕР_3 .

З копії рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.03.2013 року в справі №565/147/13-ц встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб 17.12.2004 року, тобто набуття права власності позивачем ОСОБА_3 на 1/2 квартири НОМЕР_3 передувало укладенню шлюбу між ним та відповідачем.

Вказаним рішенням шлюб між сторонами розірвано.

З довідки відділу реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради №5883/03 від 21.11.2019 року встановлено, що відповідач зареєстрований в квартирі НОМЕР_3 станом на 21.11.2019 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 вказала, що відповідач в спірній квартирі не проживає з 25 жовтня 2019 року, квартиру вона залишила добровільно, перешкод в користуванні квартирою їй та їхнім спільним з позивачем ОСОБА_3 дітям ніхто не чинив.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.96 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відносини, які склались між позивачами та відповідачем є відносинами між співвласниками квартири НОМЕР_3 та колишнім членом сім`ї співвласника квартири НОМЕР_3 , а тому не підлягають застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин норми ст. 405 ЦК України.

Аналіз положень Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядженням щодо цього майна.

Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї співвласника квартири і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 14.08.2019 року в справі №702/101/18, а, згідно із ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст.ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідач спільним побутом з позивачами не пов`язана, тому її право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна.

Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до суду апеляційної інстанції через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ..

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, АДРЕСА_4 .

Суддя Ю.В. Мануляк

Повний текст рішення складено 10.02.2020 року.