МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
______________________________________________________________
Номер провадження №2/521/275/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

судді Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Іськової В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»

відповідач: ОСОБА_1

предмет позову: про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

29.10.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось із вищезазначеним позовом.

В обгрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 10.11.2007 року між сторонами був укладений договір №б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу строковий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, позивач просив стягнути на свою користь наявну за договором заборгованість у розмірі 41 185, 50 грн., а також понесені судові витрати.

Позивач змінив назву на Акціонерне товариство Комерційного банку «Приват Банк» (довідка АТ КБ «Приват Банк» від 07.07.2018 року).

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач позов не визнав, стверджуючи, що з умовами та правилами надання банківських послуг ознайомлений банком не був, при переоформленні (перевипуску) первісної картки від 2007 року участі не брав, згоди на зміну кредитного ліміту не надавав.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування судом строку позовної давності.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, 10.11.2007 року ОСОБА_1 підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Вказаний факт визнаний відповідачем.

Анкета містить відомості про особу позичальника такі як ОСОБА_2 , дату народження, реєстрацію місця проживання, фактичне проживання, інформацію про видачу паспорту, телефонний номер, а також відомості щодо бажаного кредитного ліміту 1500 грн., виду картки « НОМЕР_1 », обраної позичальником, терміну її дії 4 роки, №887752.

8.11.2011 року ОСОБА_1 підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Така анкета містить відомості про особу позичальника такі як ОСОБА_2 , дату народження, реєстрацію місця проживання, фактичне проживання, інформацію про видачу паспорту, телефонний номер, вид картки, обраної позичальником.

Факт підписання даної анкети відповідачем не спростований.

Згідно інформації, викладеній у вказаних анкетах-заявах відповідач висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку до оформлення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

В той же час, позивачем, не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Анкетою-заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг, а сама по собі Анкета-Заява в порушення закону істотних умов договору не містить.

За вимогами ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, зміни кредитного ліміту, відсотків не змінювались.

Вирішуючи спір суд враховує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 89 процесуального закону суд оцінює докази суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи, що за умовами анкети-заяви позичальника, останній разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання анкети-заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Крім того, надані банком до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження.

При вирішенні спору суд враховує, що у правовій позиції, викладеній ВСУ по справі № 6-240цс14 суд зазначив «якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору».

За Умовами та Правилами надання банківських послуг, які надані банком до позовної зави, строк дії Картки зазначається на ній (місяць та рік).

Аналогічна позиція в частині необхідності додержання письмової форми всіх складових кредитного договору та підстав неврахування додаткових умов, не підписаних боржником, неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, в постанові № 342/180/17-ц від 03.07.2019 року.

Постанова ВП ВС від 3 липня 2019 року містить наступні висновки:

оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома;

банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші;

споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений;

роздруківка правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування;

оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову;

за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин;

правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені;

пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

В процесі розгляду справи банк стверджував, що відповідачем згідно кредитного договору б/н від 10.11.2007 року фактично було отримано три картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня червня 2015 року.

Так, зі спливом дії первісної картки № НОМЕР_2 її було пролонговано платіжними картками з новим терміном дії.

Зазначене, за твердженнями банку, обумовило перехід первісної заборгованості за карткою від 10.11.2007 року на останню картку, отриману відповідачем, призвело до спірної заборгованості та звернення банку до суду 29.10.2015 р.

В процесі розгляду справи банком, однак, не надано належних та допустимих доказів, що після спливу дії платіжної картки № НОМЕР_2 , її було пролонговано платіжною карткою з новим терміном дії.

Анкета-заява від 08.11.2011 року не містить відомостей щодо кредитного ліміту, № платіжної картки та терміну її дії, що є істотними умовами договору.

Таким чином, стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають виключно неповернуті відповідачем фактично отримані ним кошти за основним боргом (тіло кредиту) за карткою № НОМЕР_2 .

В процесі розгляду справи відповідачем, однак, заявлено клопотання про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності, яким за ст. 257 ЦК України є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Клопотання про поновлення строків позовної давності із доведенням поважних причин пропущення в процесі розгляду справи банком заявлено не було.

При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як вбачається з виписки по банківському рахунку по платіжній картці № НОМЕР_2 , дія якої закінчилась 10.11.2011 року останній платіж на картку здійснений 09.11.2011 року.

Із позовом до суду банк звернувся 29.10.2015 року, будь-яких претензій щодо повернення боргу до відповідача не надходило.

Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами ОСОБА_1 та вважає можливим застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності тривалістю у три роки.

Вищевикладене виключає задоволення позовних вимог банку в повному обсязі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

В порядку статті 141 ЦПК України судовий збір не підлягає стягненню на користь банку

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України, ст.ст. 352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст.354, 355 ЦПК України:

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси.

Суддя: С.В. Маркарова

Повний текс рішення виготовлений 3.02.2020 року