Дата документу 20.08.2020 Справа № 336/3989/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3989/19 Головуючий у 1 інстанції: Жупанова І.Б. Провадження № 22-ц/807/1931/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.09.2014р. між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № SAMDNWFC7, на підставі якого отримано картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 3000 гривень, відсоткова ставка 3,5 % річних. 20.07.2018р. шляхом шахрайських дій з цієї картки було знято кредитні кошти в розмірі 66 715,00 грн.

Він повідомив про вказані обставини банк за телефоном гарячої лінії «3700» та звернувся до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк», де була отримана виписка по карті/рахунку НОМЕР_1 , з якої стало відомо, що 20.07.2018р. з його картрахунку були викрадені кошти. Одночасно зі зняттям коштів без його відома та відповідного розпорядження, невідомими особами було збільшено кредитний ліміт до 23000,00 грн. та на рахунок позивача № НОМЕР_1 підключено послугу «Миттєва розстрочка» на загальну суму 51 000 грн. (договір № 8871, № 8872 та № 8873 на 17000 грн. кожен).

21.07.2018р. він звернувся до Шевченківського відділення поліції Дніпровського ВП Головного управління національної поліції в Запорізькій області із заявою, за якою порушено кримінальне провадження № 0002533 від 22.07.2018р., зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Вказував, що він не вчиняв будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі

свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ «КБ «ПриватБанк» ані пись-

мово, ані в електронному виді з використанням електронної системи «Приват24», або у будь-який інший спосіб. Крім того, не здійснював будь-яких дій, що могли б призвести до списання грошових коштів третіми особами. Послугу «Миттєва розстрочка» він не оформлював.

Відповідно до виписки по карті/рахунку НОМЕР_3 йому нараховуються відсотки на залишок на картковому рахунку та щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка», яку він не оформлював. Всього за період з 20.07.2018р. по 10.05.2019р. з його рахунку для сплати щомісячних платежів за послугою «Миттєва розстрочка» списано 45 438,96 грн.

12.09.2018р. він звернувся до відповідача листом, в якому, посилаючись на вищевикладені обставини, просив відповідача призупинити нарахування відсотків за кредитом та списати заборгованість, на що листом від 16.10.2018р. № 20.1.0.0.0/7- 180912/3640 банк відповів відмовою.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог позивач просив суд розірвати кредитний договір № SAMDNWFC7 від 12.09.2014р., що був укладений між ним та Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк»; припинити нарахування по картці/рахунку № НОМЕР_3 в АТ КБ «ПриватБанк» щомісячних платежів за миттєвими розстрочками № 8871 , № 8872 та 8873 на загальну суму 51000,00 грн. та заборгованості по ним, які були оформлені на позивача 20.07.2018р., та скасувати раніше нараховані платежі та заборгованість по ним; зобов`язати Акціонерне товариство "Комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок сплачених позивачем коштів за період з 20.07.2018 р. по 21.12.2019р. на картку/рахунок № НОМЕР_3 в розмірі 23 617,87 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SAMDNWFC7 від 12.09.2014р.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року позов задоволено.

Розірвано кредитний договір № SAMDNWFC7 від 12.09.2014 року, що був укладений між ОСОБА_1 та АТ «Комерційний банк «Приватбанк» .

Припинено нарахування по картці/рахунку позивача № НОМЕР_3 в АТ КБ «ПриватБанк» щомісячних платежів за миттєвими розстрочками № 8871 , № 8872 та 8873 на загальну суму 51000,00 грн. та заборгованості по ним, які були оформлені на позивача 20.07.2018р. та скасовано раніше нараховані платежі та заборгованість по ним.

Зобов`язано АТ «Комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок сплачених позивачем коштів за період з 20.07.2018р. по 21.12.2019р. на картку/рахунок № НОМЕР_3 (рахунок НОМЕР_5 , Одержувач/призначення платежу ОСОБА_1 , IBAN НОМЕР_6 , Банк одержувача АТ КБ «ПриватБанк», Київ, Україна, ЄДРПОУ одержувача ) в розмірі 23 617,87 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SAMDNWFC7 від 12.09.2014р.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У наданому на апеляційну скаргу відзиві позивач вказує, що суд встановив порушення з боку банку під час дії договору з ним, а тому обґрунтовано розірвав його через істотність таких порушень. Вказував, що не підписував Умови та правила надання банківських послуг, тому банк безпідставно проводив списання з його картрахунку за послугами «Миттєва розстрочка», яку він не замовляв та не використовував. Вважає, що суд повно та всебічно дослідив надані ним докази та дійшов правильно висновку про обґрунтованість його позовних вимог.

Представник банку до апеляційного суду у судове засідання 20 серпня 2020р. не з`явився, отримавши судову повістку 22.06.2020р. Заяв та клопотань не надав, про причини неявки суд не сповістив, тому справу розглянуто за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Растворову Д.А., яка заперечувала проти апеляційної скарги банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.09.2014р. між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № SAMDNWFC7, на підставі якого отримано картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 3000 гривень, відсоткова ставка 3,5 % річних.

Так, факт перебування сторін у договірних відносинах на підставі вказаного договору визнано сторонами, і в силу ч. 1 ст.82 ЦПК України цей факт доказуванню не підлягає.

20.07.2018р. внаслідок дій третіх осіб з картки ОСОБА_1 було знято кредитні кошти в розмірі 66 715,00 грн., що підтверджено випискою по рахунку № НОМЕР_1 (угода № SAMDNWFC7) (а.с. 4,5).

Позивач ОСОБА_1 повідомив про вказані обставини відповідача за телефоном гарячої лінії «3700» та звернувся до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк», де була отримана виписка по карті/рахунку НОМЕР_1 за 20.07.2018р., з якої йому стало відомо про викрадення коштів. Вказані обставини відповідачем АТ «КБ «ПриватБанк» не спростовувались та визнавались, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

20.07.2018р. одночасно зі зняттям коштів без відома позивача було збільшено кредитний ліміт по карті до 23000,00 грн. та на рахунок позивача № НОМЕР_1 підключено послугу «Миттєва розстрочка» на загальну суму 51000 грн. (договір № 8871, № 8872 та № 8873 на 17000 грн. кожен) (а.с. 11).

Згідно витягу з кримінального провадження № 0002533, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України 22.07.2018р. за зверненням ОСОБА_1 , 20.07.2018 року невстановлена особа шляхом обману заволоділа грошовими коштами у розмірі 66 715, 00 грн. з банківської карти «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , 1951 р.н., тим самим спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму. ( а.с. 6).

12.09.2018р. позивач звернувся до відповідача з листом, яким зауважив на незаконному списанні з його рахунку грошових коштів та підключенні послуг «Миттєва Розстрочка» та просив відповідача призупинити нарахування відсотків за кредитом та списати заборгованість, на що листом від 16.10.2018р. № 20.1.0.0.0.7/180912/3640 Банк відповів відмовою (а.с. 15).

Згідно до виписки по карті/рахунку НОМЕР_3 за 01.06.2018-10.05.2019 позивачу щомісячно нараховуються відсотки на залишок на картковому рахунку як щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка», яку позивач не замовляв та не оформлював.

Встановивши всі вищенаведені обставини, суд зазначав, що позивач ОСОБА_1 здійснив всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, як користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя. Той факт, що ОСОБА_1 як користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, банком не доведено.

Також суд зазначав, що з урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківською карткою 20.07.2018р. він не користувався, не втрачав, іншим особам не передавав, ПІН-коду нікому не повідомляв, та взагалі під час здійснення оспорюваних банківських операцій з картковим рахунком перебував у місці їх вчинення.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що позивачем не доведено наявності підстав для розірвання кредитного договору, а судом при задоволенні цих вимог не визначено жодної правової підстави для цього.

Відповідно до вимог статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За матеріалами справи встановлено, що 20.07.2018р. банком було здійснено операції за кредиткою відповідача щодо підвищення кредитного ліміту з 18000 грн. до 23 000 грн. Одразу після цього вчинено 26 переказів підряд по 2 550 грн. кожний та 1 переказ на суму 408 грн., а також одночасно виконано 3 службові операції з надання коштів за послугою «Миттєва розстрочка» з укладенням договорів № 8871 , № 8872 та № 8873 на суму кредиту по 17000 грн. кожен. Внаслідок цих операцій з його картки було знято загалом 66 715,00 грн., які на теперішній час банк враховує як виданий позивачу кредит, та з 20.08.2018р. нараховує йому щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка» за трьома договорами по 6 842,16 грн.

Судом встановлено, що вказаних послуг позивач у банку не замовляв та для їх виконання банком жодних дій не вчиняв, одразу звернувшись до найближчого відділення Приватбанку для з`ясування питання щодо зняття з його картки значної суми коштів без його розпорядження, а також звернувся до поліції з приводу шахрайських дій, проведених за його карткою.

В ході розгляду справи банк жодним чином не довів винуватість самого позивача у вказаних операціях, не надавши за ухвалою суду витребуваних доказів, у зв`язку з чим судом обґрунтовано у відповідності до положень ч. 10 статті 84 ЦПК України було визнано обставини, на які посилався позивач, зокрема, невчинення ним будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ «КБ «ПриватБанк», ані письмово, ані в електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват24», а також неоформлення позивачем послуги «Миттєва Розстрочка».

Наголошуючи на недоведеності цих обставин, банк і до апеляційної скарги відповідних доказів, які витребувані судом, не надає.

За вказаних обставин, суд обґрунтовано виходив із того, що істотним порушення з

боку банку є факт здійснення операцій за кредитним рахунком позивача, які ним не

замовлялись та не оформлювались, що завдало йому істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку він має погашати, та нарахування плати у великому розмірі за послугу «Миттєва розстрочка» за кредитні кошти, які ним не отримувались, а сама послуга не замовлялась.

Отже, суд обґрунтовано визнав, що є підстави для розірвання кредитного договору, оскільки банком було допущено вказане порушення, яке за своєю суттю є істотним.

При цьому, суд обґрунтовано врахував правовий висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 13 травня 2015р. у справі № 6-71цс15, та підтриманий Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18), згідно з яким, встановивши, що позивач своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з його рахунку в АТ КБ «Приватбанк» відбулось не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальність за такі операції; до того ж ним були прийняті заходи з повідомлення про цей факт банку та правоохоронних органів, тому висновок про наявність підстав для розірвання договору є правильним.

Доводи банку про те, що послуга «Миттєва розстрочка» підключена самим позивачем, на що вказують розроблені умови для її підключення, без надання відповідних доказів, у який спосіб конкретно це зроблено позивачем, носять характер непідтвердженого припущення, що відповідно до вимог ч. 6 статті 81 ЦПК України не може доказувати ці обставини.

Отже, в ході апеляційного розгляду справи доказів, які б спростовували висновки суду, банком не надано, який не виправив процесуальні порушення, допущені в ході розгляду справи в суді першої інстанції, не долучивши до скарги ті докази, які були витребувані судом, але не надані ним. Тому колегія визнає апеляційну скаргу банку необґрунтованою.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року у цій справі без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 серпня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.