ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/4693/18

провадження № 22-ц/4809/420/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2019 року в складі судді Іванової Н. Ю. і

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив:

- скасувати стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначені за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2007 у справі № 2-3812/07;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2007 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 2007 року і до його повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Неповнолітній син позивача ОСОБА_3 з 2009 по 2017 рік проживав з відповідачем, проте фактично знаходився на утриманні позивача і більшу частину часу проводив з ним.

З 2015 року син ОСОБА_5 став жалітися, що матір створила неможливі умови проживання, не звертає на нього уваги, не купує одяг, їжу практично не готує та часто стала приходити додому в стані сп`яніння.

З 2017 року ОСОБА_3 практично весь час проживає з позивачем.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування стягнення аліментів, визначених рішенням суду та стягнення аліментів залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, оскільки судом достовірно встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 на даний час з позивачем не проживає, навчається у Львівському вищому професійному політехнічному училищі та проживає у гуртожитку, до цього проживав разом з відповідачем та знаходився на її утриманні.

Відповідач, як мати, не ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків, а доводи, на які посилається позивач щодо припинення сплати аліментів, відповідно до чинного законодавства, не можуть слугувати підставою для припинення стягнення аліментів, та як наслідок стягнення аліментів з відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В рішенні суду першої інстанції не зазначено та не надано оцінки поясненням сина позивача та відповідача ОСОБА_3 , який зазначив в судовому засіданні суду першої інстанції, що він проживає та бажає проживати з батьком в м. Кропивницькому.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції також не надав оцінку поясненням ОСОБА_3 , щодо того, що відповідач ОСОБА_2 перед судовим засіданням здійснювала на нього тиск, з метою примусити не йти до суду та не надавати пояснень.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Усатенко В.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалам справи, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась дитина ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 04 квітня 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції (а. с. 4).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_2 , виданого 14 вересня 2007 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 582 від 14 вересня 2007 року. Після реєстрації розірвання шлюбу відповідачу присвоєно прізвище ОСОБА_8 (а.с. 6).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2007 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про призначення аліментів задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 2007 року і продовжуючи до його повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.3).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, виданого державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Бабенко М.В., станом на 31 січня 2019 року заборгованість по виконавчому листу № 2-3812 від 23 листопада 2007 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 30 червня 2021 року становить 101 154,58 грн (а. с. 28).

Відповідно до копії письмових пояснень позивача ОСОБА_1 , які він надавав старшому державному виконавцю Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 20 квітня 2018 року, вказано, що до 2009 року він працював, тож аліменти стягувались, після не працюючий до теперішнього часу (а.с. 35).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Дубчак С.Б., зацікавлена особа ОСОБА_2 задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Фортечного ВДВС Дубчак С.Б. від 26 березня 2018 року про скасування процесуального документу по виконавчому провадженню № 30950619; розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому провадженню № 30950619.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Фортечного ВДВС Дубчак С.Б. від 06 червня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання по виконавчому провадженню № 30950619.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Фортечного ВДВС Дубчак С.Б. від 06 червня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії по виконавчому провадженню № 30950619.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Фортечного ВДВС Дубчак С.Б. від 06 червня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України по виконавчому провадженню № 30950619.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Фортечного ВДВС Дубчак С.Б. від 06 червня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами по виконавчому провадженню № 30950619 (а. с. 85-88).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 вересня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького ГТУЮ в Кіровоградській області Федотова С.В., заінтересована особа: ОСОБА_2 задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області Федотова С.В. від 24 травня 2019 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження № 30950619 (а. с. 89-91).

Відповідно до листа начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького ГТУЮ в Кіровоградській області Федотова С.В. від 08 жовтня 2019 року, у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа виданого Кіровським районним судом міста Кіровограда №2-3812 від 23 листопада 2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

28 листопада 2012 року державним виконавцем, керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним, фактичним виконанням рішення.

У зв`язку з тим, що виконавчі провадження за 2012 рік передано до архіву та знищено, перевірити факт повної сплати заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неможливо.

Перевіркою журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області за період з 22 березня 2018 року по 07 жовтня 2019 рік встановлено, що до відділу не надходили документи, що підтверджують повне погашення заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а. с. 76).

Матеріалами справи підтверджується, що виконавчий лист був пред`явлений відповідачем до виконання повторно та постановою державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Поповкіною О.Д. від 30 жовтня 2019 року (ВП № 60450720) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3812/07 виданого 23 листопада 2007 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 2007 року і продовжуючи до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 79).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06 листопада 2019 року, ОСОБА_1 станом на 01 листопада 2019 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 117522,50 грн (а. с. 80-82).

Матеріали справи не містять даних про оскарження позивачем вказаного розрахунку, відповідно він є чинним на час розгляду справи.

Відповідно до довідки, виданої 21 грудня 2018 року Львівським вищим професійним училищем, ОСОБА_3 є учнем Львівського вищого професійного політехнічного училища ІІІ рівня акредитації (денна форма навчання). Термін навчання з 03 вересня 2018 року по 28 грудня 2021 року. ОСОБА_3 проживає у гуртожитку по АДРЕСА_1 (а. с. 29).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Личаківської районної адміністрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 31 січня 2019 року (а.с. 30).

Згідно з довідкою, виданою інспектором з кадрів ТОВ «Стиль Д» від 28 грудня 2018 року, ОСОБА_2 працювала у ТОВ «Стиль Д» на посаді продавця непродовольчих товарів відділення мереж магазинів «ПроСтор» Західного регіону, з 01 грудня 2017 року до 05 грудня 2018 року (а. с. 31).

Відповідно до довідки виданої директором ТОВ Простір Комфорту від 12 січня 2019 року, ОСОБА_2 , проживала у хостелі «hiHostel АДРЕСА_3 адресою АДРЕСА_4 в період із 09 вересня 2018 року по 12 січня 2019 року (а.с. 33).

Відповідно до довідки виданої 08 лютого 2018 року завувідуючим гуртожитку №2, ОСОБА_2 проживає в гуртожитку АДРЕСА_5 торгово-економічного університету з 13 січня 2019 року, оплату за проживання проводить своєчасно (а.с.34).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) (далі Конвенція) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно частини першої статті 12 зазначеного Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що його з ОСОБА_2 син ОСОБА_3 проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.

Однак, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до довідки від 21.12.2018, виданої Львівським вищим професійним училищем, ОСОБА_3 є учнем Львівського вищого професійного політехнічного училища ІІІ рівня акредитації (денна форма навчання), термін навчання - з 03 вересня 2018 року по 28 грудня 2021 року та проживає у гуртожитку по АДРЕСА_1 (а. с. 29).

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Личаківської районної адміністрації також підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 31 січня 2019 року (а.с. 30).

Окрім того, мати ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 , також проживає в АДРЕСА_5 торгово-економічного університету з 13 січня 2019 року, що підтверджується довідкою, виданою 08 лютого 2018 року завідуючим гуртожитку (а.с.34).

В судовому засіданні суду першої інстанції неповнолітній ОСОБА_3 , у присутності головного спеціаліста сектора соціального правового захисту дітей служби у справах дітей управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького Поровчук А.А., пояснив, що він навчається у Львові, проживає та зареєстрований в гуртожитку.

До початку навчання у Львові проживав разом з матір`ю, рішення про навчання у Львові вони приймали разом з матір`ю, яка разом з ним переїхала до Львову та влаштувалась на роботу.

З матір`ю перебуває в нормальних стосунках., мати частково фінансово допомагає ОСОБА_3 , оплачує кошти за проживання його в гуртожитку, пере одяг, іноді готує та купує продукти харчування.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що належними та допустими доказами не доведено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківського обов`язку утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_3 і дитина знаходиться на повному утриманні позивача ОСОБА_1 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо залишення позову ОСОБА_1 про скасування стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача без задоволення .

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено та не надано оцінки поясненням сина позивача та відповідача ОСОБА_3 , який зазначив в судовому засіданні суду першої інстанції, що він проживає та бажає проживати з батьком в м. Кропивницькому з огляду на таке.

По-перше, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 проживає не з батьком, а м. Львові у гуртожитку.

По-друге, предметом розгляду справи не є вимоги про визначення місця проживання дитини, а вимоги про припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення їх з відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не надав оцінку поясненням неповнолітнього ОСОБА_3 , що відповідач ОСОБА_2 перед судовим засіданням здійснювала на нього тиск, з метою примусити не йти до суду та не надавати пояснень не є переконливими, та не можуть бути підставною для скасування рішення суду з ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13.02.2020.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко