Справа № 522/293/20
Провадження № 2/522/97/20
РІШЕННЯ

Іменем України

19 серпня 2020 року Приморського районного суду міста Одеси в складі:

головуючого -судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судових засідань Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , треті особи Одеська місцева прокуратура № 3 м.Одеси, Служба у справах дітей Одеської міської ради про негайне відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2020 року до суду надійшов позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , треті особи Одеська місцева прокуратура № 3 м.Одеси, Служба у справах дітей Одеської міської ради про негайне відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Позивач просить негайно відібрати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотивують вимоги тим, що на контролі служби у справах дітей Одеської міської ради перебуває питання стосовно соціального захисту малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 22.03.2018 року № 9 наданого Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відомості про батька в актовий запис про народження малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Зі слів матері дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було з`ясовано, що вона є мешканкою Одеської області, Роздільнянського району, с. Степове, але по зазначеній адресі не мешкає. На території м. Одеси постійного місця проживання не має, не працевлаштована, жебракує. ОСОБА_2 разом із вказаною малолітньою дитиною приблизно о 01:00 годині ночі 21.12.2019 року була виявлена жебракуючою за адресою: АДРЕСА_1 . Відсутність у ОСОБА_2 постійного місця проживання, зимовий період, надає можливість стверджувати про створення матір`ю загрози життю та здоров`ю вказаної дитини. Службою у справах дітей Одеської міської ради разом із представниками уповноважених підрозділів Національної поліції, фахівцями Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, а також представниками охорони здоров`я проведено оцінку рівня безпеки вказаної дитини. За результатами здійсненої оцінки рівня безпеки були виявлений факт безпосередньої загрози життю здоров`ю вказаної дитини та визначена необхідність у вжитті невідкладних заходів до забезпечення її безпеки дитина шляхом негайного вилучення дитини від матері та подальшого тимчасового влаштування до державного дитячого закладу.

Ухвалою від 15 січня 2020 року провадження по справі відкрито, встановлений загальний порядок розгляду справи. 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позов про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав підтримує в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради також позов підтримав.

Відповідачка у в судовому засіданні позов не визнали та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що вона вживає дійових заходів щодо виправлення ситуації що склалася, надала характеристику з місця проживання (с.Степове, Роздільнянського району, Одеської області) та висновок Роздільнянської районної державної адміністрації Служби у справах дітей про доцільність повернення дитини з КУ «Одеський спеціалізований будинок дитини № 1». Також зазначає, що вона усвідомила негативний вплив своєї поведінки на дитину, вирішила змінити життя на краще, має плани на спільне майбутнє разом із сином та ще двома малолітніми дітьми. Пояснила, що дуже скучила за дитиною, хвилюється що син її не впізнає, турбується за стан здоров`я дитини.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження виданого Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складений актовий запис № 112. Відповідачка ОСОБА_2 записана матір`ю дитини.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьків, відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

На підставі клопотання служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.12.2019 року № 12407, Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради прийнято розпорядження № 549 від 21 грудня 2019 року про негайне відібрання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З аналізу наданих доказів, представник позивача зазначає, що зважаючи на спосіб життя матері на момент відібрання дитини від матері, а також її безвідповідальне ставлення до дітей (контроль за здоров`ям дітей, харчування, одяг) її поведінка могла створювати загрозу для здоров`я малолітньої дитини, що було підставою для негайного відібрання дитини.

Разом з тим, протягом всього часу після відібрання дитини і звернення позивача з даним позовом до суду, мати ОСОБА_2 вживає дійових заходів щодо виправлення ситуації що склалася, надала характеристику з місця проживання (с.Степове, Роздільнянського району, Одеської області) та висновок Роздільнянської районної державної адміністрації Служби у справах дітей про доцільність повернення дитини з КУ «Одеський спеціалізований будинок дитини № 1», із пояснень в судовому засіданні вбачається, що вона усвідомила негативний вплив своєї поведінки на дитину, вирішила змінити життя на краще, має плани на спільне майбутнє разом із сином.

Так, згідно висновку №03-03/750 від 01.07.2020 року Роздільнянської районної державної адміністрації Служби у справах дітей про доцільність повернення дитини з КУ «Одеський спеціалізований будинок дитини № 1» питання про доцільність повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з КУ «Одеський спеціалізований будинок дитини №1 розглянуте на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини 30.06.2020 року, де було вирішено надати висновок про доцільність повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 з КУ «Одеський спеціалізований будинок дитини №1». 15.06.2020 року ОСОБА_2 написала заяву щодо повернення її сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з КУ «Одеський Спеціалізований будинок дитини № 1» в її сім`ю.

Згідно з характеристикою виданою Степовою селищною радою Роздільнянського району Одеського області, від 21.03.2020 року №38/02-11, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована в АДРЕСА_2 . Незаміжня. Має трьох малолітніх дітей. За період проживання в селі Степове ОСОБА_2 в порушеннях громадського порядку не помічалась. Скарг та заяв на неї від односельців до Степової сільської ради не надходило.

Суду надано акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21.02.2020 року №129/02-11, складений Степовою сільською радою Роздільнянського району Одеської області Так, за адресою: АДРЕСА_2 , проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати, не працює, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та зазначено сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сім`я проживає в квартирі, яка належить батькові ОСОБА_2 , загальна площа - 39,60 кв.м., житлова плюща квартири - 28,80 кв.м., 3 житлові кімнати. В кімнатах чисто, є все необхідне для проживання. Зі зручностей в квартирі: водопостачання, каналізація (туалет, ванна). Опалення пічне, балонний газ. З господарства сім`я не тримає нічого, земельних ділянок не має. Співмешканця ОСОБА_2 не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування.

За роз`ясненнями, наданими у п.п.16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

З огляду на викладене, суд зазначає, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї відповідача ОСОБА_2 небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання, яке існувало саме в грудні 2019 року, однак на теперішній час мати дитини виправила свою поведінку, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та виявляє турботу про дитину.

Таким чином, враховуючи надані докази позивачем та відповідачем, встановлені обставини у судовому засіданні, а також вищенаведені норми права, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, звертає увагу на те, що відібрання дитини від матері є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, надаючи перевагу правам дитини, а саме на проживання в сім`ї разом із матір`ю та на піклування матері. При цьому, в порядку п.5 т.430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 152, 153, 170 Сімейного кодексу України, ст.ст. 263-265, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , треті особи Одеська місцева прокуратура № 3 м.Одеси, Служба у справах дітей Одеської міської ради про негайне відібрання дітей без позбавлення батьківських прав відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 26 серпня 2020 року.

Суддя Л. М. Чернявська

19.08.2020