_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/153/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

присяжних Айдинова В.В.,

Антоненко О.І.

при секретарі Кирикової О.О.,

за участю заявників - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

представника Органа опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради - Чорнобай Олени Анатоліївни,

представника Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» - Карташової Валентини Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: Комунальна установа

«Міський спеціалізований будинок дитини №1»,

Служба у справах дітей Одеської міської ради,

Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації

Одеської міської ради,

про усиновлення,

ВСТАНОВИВ:

Заявники: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 28 квітня 2020 року звернулись до Київського районного суду міста Одеси з заявою про усиновлення, в якій просять суд оголосити їх усиновлювачами малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 квітня 2020 року на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник в судовому засіданні 18.08.2020 року заяву підтримали та просили суд задовольнити.

Представник Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаної заяви, з посиланням на те, що заявники не мають ані опиту, ані умов для здійснення належного догляду за дитиною, з урахуванням відповідних особливостей в підтримці лікування малолітньої.

Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні підтримала наданий 04.06.2020 року до суду висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради за вих. №06/18 від 27.03.2020 року, яким визнано недоцільність усиновлення заявниками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просила суд врахувати під час ухвалення рішення суду за наслідком розгляду справи.

Вислухавши заявників, їх представника, представника Київської районної адміністрації Одеської міської ради, представника Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1», вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявники ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянами України, перебувають у шлюбі, який зареєстровано 20 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис про шлюб №72.

Подружжя має на вихованні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Від попереднього шлюбу у ОСОБА_2 є син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З наданих до суду документів судом встановлено, що ОСОБА_1 , працевлаштований, займає посаду викладача в Городківській школі естетичного виховання Відділу культури і туризму Крижопільської райдержадміністрації та працює в Городківському ДНЗ №4. ОСОБА_2 , домогосподарка.

Також встановлено, що заявники станом на 20.06.2019 року до кримінальної відповідальності не притягуються, не знятої чи не погашеної судимості не мають, в розшуку не перебувають, за станом здоров`я можуть бути усиновлювачами.

Заявники зареєстровані та мешкають в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 03.07.2019 року працівниками служби у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області, зазначено, що подружжя проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з 3-х кімнат, веранди, коридору, кухні, двох ванних кімнат, а також у чотирьох кімнатах проводяться ремонтні роботи, у дворі побудована велика гостьова кімната. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним встановленим нормам, кімнати у будинку добре облаштовані, є всі необхідні меблі та побутова техніка. У будинку чисто та охайно. Загальна площа будинку 100,6 кв.м., житлова - 61,0 кв.м. Для дітей відведено окремі кімнати та є власні спальні ліжка, які застелені чистою постільною білизною. У дітей є куточок для занять та ігор. Діти забезпечені одягом, взуттям відповідно до сезонів. У дворі встановлено дитячий басейн. Під час опрацювання документів було встановлено, що в написанні номеру будинку у вказаному вище акті було виявлено помилку, а саме, замість будинку АДРЕСА_1 помилково вказано будинок АДРЕСА_2 , що підтверджено листом служби у справах дітей Крижопільської районної адміністрації Вінницької області від 28.04.2020р. №142.

Зазначений житловий будинок належить на праві власності заявнику ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 02.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С., зареєстрованого в реєстрі за №698.

Так, як вбачається, заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішили розширити свою сім`ю та прийняли рішення про усиновлення вихованки Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради, малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

За наслідком поданого звернення заявників, останніх було включено до обліку кандидатів в усиновлювачі в службі у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області з 05.07.2019 року за №15.

Судом досліджені документи стосовно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яку заявники бажають усиновити та встановлено наступне.

З наявних документів судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 в місті Одесі народилась ОСОБА_4 , про що 19 вересня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено актовий запис №4317, в якому в графі відомості про матір зазначено відомості про особу - ОСОБА_8 , в графі відомості про батька, зазначено відомості про - ОСОБА_9 .

Мати дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , відмовилась забрати новонароджену дитину з медичного закладу (КУ "Пологовий будинок №2" м. Одеси), про що свідчить власноруч написана нею заява про відмову від дитини від 23.07.2018р., у присутності головного лікаря КУ "Пологовий будинок №2", працівника центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, та акт адміністрації медичного закладу, складений у присутності працівника Портофранківського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, працівників служби у справах дітей Одеської міської ради та Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Реєстрація народження дитини проведена на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.09.2018року №334. Відомості про батьків малолітньої внесені відповідно до вимог ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України.

За путівкою Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації №112/03 від 21.09.2018року малолітня потрапила до Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.10.2018року №401, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.10.2018року №423, малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , було влаштовано до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення.

Відповідно до акту адміністрації Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради за №94/1 від 10.02.2020 року, за час перебування малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у дитячому закладі її ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавав.

Адміністрація Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради своїм листом від 10.02.2020року за №94/2 повідомило, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у зв`язку з віком факту усиновлення не усвідомлює, тому усиновлення проводиться без її згоди.

Відповідно до довідки служби у справах дітей Одеської міської ради від 18.03.2020року №04/205-04/20, малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 19.10.2018року перебуває на обліку дітей, які підлягають усиновленню, в службі у справах дітей Одеської міської ради (анкета №1505).

Відповідно до частини першої статті 208 Сімейного Кодексу України, усиновленою може бути дитина.

Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, судом встановлено, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , має правові підстави для усиновлення, а заявники бути усиновлювачами.

Однак, розглядаючи зазначену справу та вирішуючи питання щодо можливості оголошення заявників усиновлювачами малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , судом також враховуються наступні обставини.

Як вбачається, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зі станом здоров`я дитини, соціальним походженням малолітньої та правовими наслідками усиновлення ознайомлені, про що підтвердили в судовому засіданні.

Однак, відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, складеного головним лікарем Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка №6» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради, малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , має діагноз: ураження головного мозку неуточненої етіології, атопічний дерматит неуточнений, хвороба зумовлена ВІЛ з проявами кандидозу, хронічний вірусний гепатит (G93.9; L20.9; В20.4; В18.0). Група здоров`я III. Щеплення за індивідуальним планом.

Дитина має інвалідність, згідно з висновком ЛКК №168 від 10.12.2018р.

Відповідно до статті 122 СК України, на усиновлення дитини, яка не має батьків і перебуває у закладі охорони здоров`я або навчальному закладі, потрібна письмова згода цього закладу.

Усиновлення може бути проведене без згоди цього закладу, якщо суд встановить, що усиновлення дитини відповідає її інтересам.

Адміністрація Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради, де перебуває малолітня дитина, у листі від 10.02.2020р. за №94, не надала згоду на усиновлення малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації від 10.02.2020р. №94, наданої головним лікарем Комунальної установи "Міський спеціалізований будинок дитини №1" Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради ОСОБА_12, повідомлено, що кандидатам в усиновлення роз`яснено важкість течії захворювання та необхідність щоденного щогодинного прийому препаратів та спеціалізованого харчування з високим рівнем жирів.

Головним лікарем Комунальної установи "Міський спеціалізований будинок дитини №1" Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради ОСОБА_12 також зазначено, що кандидати в усиновлення не усвідомлюють серйозності захворювання дитини.

Як вбачається за наслідком вказаних обставин, головним лікарем вказаної установи, було рекомендовано заявникам звернутись за консультацією до міського центру СНІД, в якому малолітня дитина перебуває на обліку або до закладу, в якому можливо дитина в подальшому буде проживати з метою можливої постановки на облік та подальшого супроводу, для передачі APT терапії та контролю біохімічних показників крові.

Доказів, що такі рекомендації були виконані заявниками, в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, до суду не надані.

Відповідно до проекту висновку №15 від 18.03.2020 року, складеного начальником служби у справах дітей Одеської міської ради Нікандровою Ю.Ю., усиновлення малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є недоцільним та не відповідає інтересам дитини.

У відповідності до статті 312 СК України, орган опіки та піклування повинен подати суду висновок про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дитини.

Як вбачається, Київською районною адміністрацією Одеської міської ради надано висновок від 27.03.2020 року за вих. №06/18 за наслідком розгляду питання щодо доцільності усиновлення малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявниками, відповідно до якого встановлено, що усиновлення малолітньої ОСОБА_4 , заявниками є недоцільним та не відповідає інтересам дитини.

З вказаного висновку також вбачається, що 23.01.2020 року заявники звернулись до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою щодо усиновлення вихованки Комунальної установи "Міський спеціалізований будинок дитини №1" Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

24.01.2020 року в телефонному режимі громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулись з проханням надати можливість обстежити дитину, однак, 25.01.2020 року малолітня ОСОБА_4 захворіла з ознаками ГРВІ, ринофарингит і була переведена в ізолятор.

Педіатр повідомила заявників про стан здоров`я малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за наслідком чого було відмовлено в додатковому обстеженні дитини, з одночасним повідомленням щодо обмеження режиму відвідування дітей в закладі, в зв`язку з епідемією ГРВІ.

На підставі зазначених обставин, Адміністрація Комунальної установи "Міський спеціалізований будинок дитини №1" Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради не надало згоди на усиновлення дитини заявниками, враховуючи наступне:

- заявниками не виконанні рекомендації щодо стану здоров`я дитини та подальшого супроводу;

- не проведені додаткові медичні обстеження, за заявою гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- заявники не усвідомлюють факту важкості стану здоров`я дитини.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради підтримала зазначений висновок.

В судовому засіданні головний лікар Комунальної установи "Міський спеціалізований будинок дитини №1" Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради ОСОБА_11 повідомила суд та підтвердила обставини щодо індивідуального погодинного щоденного графіку прийому препаратів малолітньою та необхідністю спеціалізованого харчування для дитини, а також те, що на її власну думку, враховуючи багаторічний опит з малолітніми та надаючи оцінку кандидатам в усиновлення, заявники в цій справі не усвідомлюють серйозності захворювання дитини.

Під час надання пояснень заявниками в судовому зсіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснили, що проходили навчання в центрі СНІДу, з метою отримання знань щодо поводження та надання необхідного догляду за дитиною, з відповідним діагнозом на який хворіє малолітня.

Однак, в судовому засідання заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали вірні відповіді на запитання головного лікаря Комунальної установи "Міський спеціалізований будинок дитини №1" Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради ОСОБА_11.стосовно графіку та порядку надання медичних препаратів і харчування, яке потребує малолітня ОСОБА_4 , з урахуванням того, що такий графік і порядок необхідний задля підтримання стабільного стану здоров`я останньої.

Розглядаючи зазначену справу, судом враховується, що відповідно до ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Часиною 5 ст. 214 СК України визначено, що порядок передачі дітей на усиновлення, а також здійснення контролю за умовами їх проживання і виховання в сім`ях усиновителів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, яка ратифікована Україною та відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.

Право на сім`ю є одним з пріоритетів правових норм з захисту прав дітей і у найвищих інтересах дитини це, зокрема, підтримується «Європейською конвенцією про здійснення прав дітей» від 25 січня 1996 року ЕТS № 160, ратифікованої Верховною Радою України 03 серпня 2006 року, де у положеннях статті 1 зазначається, що ніщо не заважає сторонам процесу застосовувати правила, які є більш сприятливими для підтримки та здійснення прав дітей.

Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 6 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ.

Згідно ст. 21 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку, і вони:

а) забезпечують, щоб усиновлення дитини дозволяли лише компетентні власті, які визначають згідно з застосовуваними законом і процедурами та на підставі всієї інформації, що має відношення до справи і достовірна, що усиновлення допустимо з огляду на статус дитини щодо батьків, родичів і законних опікунів і що, якщо потрібно, зацікавлені особи дали свою усвідомлену згоду на усиновлення на підставі такої консультації, яка може бути необхідною;

b) визначають, що усиновлення в іншій країні може розглядатися як альтернативний спосіб догляду за дитиною, якщо дитина не може бути передана на виховання або в сім`ю, яка могла б забезпечити її виховання або усиновлення, і якщо забезпечення якогось придатного догляду в країні походження дитини є неможливим;

с) забезпечують, щоб у випадку усиновлення дитини в іншій країні застосовувалися такі самі гарантії і норми, які застосовуються щодо усиновлення всередині країни;

d) вживають всіх необхідних заходів з метою забезпечення того, щоб у випадку усиновлення в іншій країні влаштування дитини не призводило до одержання невиправданих фінансових вигод, пов`язаних з цією особою;

е) сприяють у необхідних випадках досягненню цілей цієї статті шляхом укладення двосторонніх і багатосторонніх домовленостей або угод та намагаються на цій підставі забезпечити, щоб влаштування дитини в іншій країні здійснювали компетентні власті чи органи.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що за якою дитина, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Суд не може відмовити особі в усиновленні на тій підставі, що вона вже має або може народити дитину.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи в їх сукупності, а також кожному доказу окремо, приймаючи висновок Органу опіки та піклування стосовно недоцільності усиновлення заявниками малолітньої ОСОБА_4 , не надання Адміністрацією Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1», в якому перебуває дитина, згоди на усиновлення заявниками ОСОБА_4 , з урахуванням стану здоров`я малолітньої ОСОБА_4 , для підтримання якого необхідно забезпечити щоденний погодинний індивідуальний графік надання ліків та харчування, приймаючи, що заявниками не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що вони належним чином ознайомленні з підтриманням такого графіку, не виконанням заявниками рекомендації адміністрації Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» щодо звернення до міського центру СНІД, в якому малолітня дитина перебуває на обліку або до закладу, в якому можливо дитина в подальшому буде проживати з метою можливої постановки на облік та подальшого супроводу, для передачі APT терапії та контролю біохімічних показників крові, суд доходить до переконання щодо недоцільності оголошення заявників усиновлювачами над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Суд одночасно зазначає, що вирішальне слово з питань усиновлення віднесено законом до компетенції суду, але вище зазначені доводи і докази, а саме висновок органу опіки та піклування, разом з відмовою у наданні згоди на усиновлення медичним закладом, в якому перебуває дитина, є суттєвими для відмови у надані згоди на усиновлення заявникам, які приймаються судом, оскільки дитина, з урахуванням особливостей за станом здоров`я та індивідуальним підходом лікування, перебуває з народження в Комунальній установі «Міський спеціалізований будинок дитини №1» під наглядом лікарів, які мають відповідний досвід з виховання і лікування таких дітей, забезпечення догляду за ними, та освідченні в особливостях кожної дитини, які перебувають на обліку дітей, які підлягають усиновленню. Нехтування та неприйняття таких обставин, в переважність лише над бажанням подружжя бути усиновлювачами, може призвести до погіршення стану здоров`я дитини та мати негативні наслідки для малолітньої, пропри її інтереси.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На підставі вищевикладеного, виходячи з фактичних інтересів дитини та розумів нормального виховання, враховуючі усі наявні в матеріалах справи докази по справі, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263-265, 314, 352-354 ЦПК України ст.ст. 207, 208, 211, 214, 215, ст. 218, 219, 222-225, 226, 229, 231, 233 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Комунальна установа «Міський спеціалізований будинок дитини №1» (місцезнаходження: 65038, м. Одеса, пров. Монастирський, 3), Служба у справах дітей Одеської міської ради (місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2), Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9), про усиновлення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено - 26 серпня 2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.

Присяжні