ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/951/20 Справа № 204/4297/19 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 23 травня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 6 500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором.

У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, станом на 21.05.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 13 452,82 грн, з яких: 6 122,83 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 171,10 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 342,09 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 700 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина), 616,80 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та судовий збір.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2019 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.

Зазначав, що при укладенні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України і підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач повністю погодився з їх змістом, умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Посилається на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову процентну ставку за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором. Отже, сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору.

Виписка по руху коштів свідчить про те, що відповідачу встановлено кредитний ліміт, він користувався кредитним коштами, частково погашав заборгованість за договором. Отже, є доведеним факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів.

Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.05.2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Розмір кредитного ліміту в анкеті-заяві не зазначено, в той час як позивач у позовній заяві зазначає суму отриманого кредиту в розмірі 6 500,00 грн.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» та самих Умов та правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість, яка станом на 21.05.2019 року становить 13 452,82 грн, з яких: 6 122,83 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 171,10 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 342,09 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 700 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн- штраф (фіксована частина), 616,80 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Між тим, досліджена судом анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору, у заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення кредитного ліміту, визначення розміру пені та штрафів.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо узгодження сторонами істотних умов договору позивач посилається на Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифи банку, між тим, останній не підтвердив належними доказами те, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомлений з цими Тарифами банку та Умовами і правилами надання банківських послуг у ПриватБанку.

Тому умови і правила надання банківських послуг у ПриватБанку та витяг з Тарифів банку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином, позивачем не доведено належними доказами факт укладення кредитного договору з відповідачем в порядку, передбаченому законом, доведення до відома останнього положень договору та погодження всіх його істотних умов, видачі кредиту та обґрунтованості розрахунку заборгованості.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ним надані належні та допустимі докази по справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в анкеті-заяві (а.с.16) відсутні відомості про встановлений кредитний ліміт на кредитній картці відповідача.

Звертаючись з позовними вимогами, банк у своїй заяві зазначив про отримання позичальником кредиту у розмірі 6 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Після розгляду справи судом першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» разом з апеляційною скаргою надано виписку по рахунку на підтвердження своїх позовних вимог (а.с.64-88), довідку про зміну умов кредитування (а.с.63), довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки з зазначенням їх номерів, втім колегія суддів зауважує на тому, що дані виписки з різних карт відповідача, не мають відношення до кредитного договору б/н від 23.05.2011 року, укладеного, як зазначає банк, шляхом підписання анкети-заяви, оскільки в наданій до позову анкеті-заяві відсутні будь-які відомості про номера кредитних карток, видані ОСОБА_1 .

У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яку долучено позивачем до позовної заяви (а.с.17), зазначений розмір пені та штрафів, однак у ній відсутній підпис відповідача про його ознайомлення з зазначеними умовами. Інших доказів про ознайомлення відповідача з зазначеними умовами позивач до суду не надав.

Крім того, в анкеті-заяві міститься розділ «Виявляю бажання оформити на своє ім`я», зі змісту якого вбачається, що позичальник зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: картка «Універсальна», картка класу Gold, пенсійна картка, зарплатний пакет, ідентифікація за паспортом, послуга накопичення «Копилка», проте даний розділ не містить будь-яких відміток про обрання позичальником конкретної послуги.

Враховуючи дані обставини суд позбавлений можливості визначити розмір відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань.

Будь-яких інших доказів на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком суду надано не було.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту, пенею та штрафами за несвоєчасну сплату кредиту та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати коштів у разі прострочення кредиту, пені, штрафів.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, а отже визнав свої зобов`язання, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитом не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Позивач не надав оригінали первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, які б підтверджували розрахунки позивача, що також узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року № 61-5191св18.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова