Справа № 544/1007/20
№ 2-о/544/67/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 серпня 2020 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря - Костенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду на вул. Соборна, 41 справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у серпні 2020 року звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, у якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього та матері дитини ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 . За місцем народження сина ОСОБА_3 центральній міській клінічній лікарні №6 м.Донецька заявнику було видане медичне свідоцтво про народження №360 від 19.06.2020 року. У виданому медичному свідоцтві про народження на бланку, ксерокопія якого збереглася, увесь текст, що стосується запису про народження дитини здійснено на російській мові. На підставі цього свідоцтва Куйбишевським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 03.07.2020 року видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Зазначає, що оскільки м.Донецьк розташоване на тимчасово окупованій території, за таких обставин документ, що виданий про народження сина незаконними органами влади м.Донецьк, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене необхідним є встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту народження сина ОСОБА_3 у матері ОСОБА_2 та батька ОСОБА_1 . Заявник вказує, що звертався до Пирятинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) для проведення реєстрації новонародженої дитини та отримання свідоцтва про народження. Проте йому було відмовлено в проведенні реєстрації народження у зв`язку з тим, що було надано свідоцтво про народження, видане Куйбишевським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. За таких обставин, заявник у інший, ніж судовий, спосіб не має можливості підтвердити факт народження сина ОСОБА_3 . У зв`язку з викладеним, просить встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Донецьк ОСОБА_3 , батьками якого є громадяни України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві, просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Пирятинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в судове засідання не з`явився, направив листа про слухання справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

За правилами п.1 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

На підтвердження вагітності дружини та факту народження дитини заявник надав суду медичне свідоцтво про народження №360 від 19.06.2020 року, видане Центральною міською клінічною лікарнею №6 м. Донецька, згідно якого у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13.30 год. народився хлопчик, вагою 3300 г.

Також заявник надав свідоцтво про народження (російською мовою) від 03.07.2020 року, серії НОМЕР_1 , видане Куйбишевським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис № 214, згідно якого місцем народження ОСОБА_3 є м.Донецьк, Куйбишевський район.

На підтвердження батьківства народженої дитини заявник надав свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Донецька, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб, останній було присвоєне прізвище після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 .

При зверненні ОСОБА_1 до Пирятинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) для проведення реєстрації новонародженої дитини та отримання свідоцтва про народження, він отримав відмову, оскільки аналіз документів, представлених заявником свідчить, що свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане Куйбишевським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Донецької Народної Республіки на ОСОБА_3 не відповідає встановленому законодавством зразку.

Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Пирятинської РДА № 1622-113 від 18 травня 2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , взятий на облік в якості внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» на строк, до 31 грудня 2020 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України.

Місто Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, що затверджений Розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 р. № 1085-р.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

На підтвердження факту народження ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території заявник надав до органів державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про народження, форма якого не відповідає визначеним формам та цей документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст.8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки інформації, що міститься в цих документах про народження особи, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

При цьому суд не знаходить вагомих підстав ставити під сумнів відомості, зазначені в заяві про встановлення факту народження, з огляду на те, що заяву подано батьком народженої особи. Батьки дитини є громадянами України, що відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України» є підставою для набуття дитиною громадянства України за народженням; перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Встановлення факту народження дитини необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації заявником своїх прав, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити факт народження дитини чоловічої статі, якій надано ім`я ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 95, 258, 259, 264, 265, 315-319, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини- задовольнити.

Встановити факт народження дитини чоловічої статі, якій надано ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьк від матері ОСОБА_2 , громадянки України, народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Донецьк. Відомості про батька внести відповідно до ст. 135 СК України.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Головуючий - О. О. Сайко