ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 641/6137/19
Провадження № 22-ц/818/1524/20
05 лютого 2020 року
м.Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Овсяннікової А.І.
суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.
за участю секретаря Чабан А.В.
учасники справи:
заявник ОСОБА_1
заінтересовані особи- Міністерство соціальної політики України
Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в України, -
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2019 року в складі судді Курганникової О.А. по справі № 641/6137/19 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи- Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в України, -
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи- Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні.
В обґрунтуваннях заяви зазначає, що 08 квітня 2014 року його було призвано по мобілізації під час особливого періоду до лав ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце дислокації м. Луганськ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України та призначено на посаду старшого офіцера відділу кадрів ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період проходження служби він безпосередньо приймав участь в бойових діях по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час проведення антитерористичної операції на ділянці відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У подальшому він вирішив продовжувати військову службу за контрактом у зв`язку з чим 17 березня 2015 року уклав відповідний контракт на 5 років.
Під час проходження військової служби, починаючи з 2015 року, стан здоров`я суттєво погіршувався, його неодноразово направляли на обстеження та лікування до військового -клінічного шпиталю. Рішенням військової лікарської комісії від 15 лютого 2018 року його визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у військовий час. У зв`язку з тим, що стан здоров`я після виписки зі шпиталю не покращувався, він продовжував стаціонарне лікування протягом тривалого часу та в травні 2018 року його було направлено щодо проходження до МСЕК, яка встановила III групу інвалідності, пов`язаною із захистом Батьківщини. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 липня 2018 року його звільнено та виключено зі списків особового складу частини № 349 ос.
Після звільнення в запас ЗСУ стан здоров`я не покращився, протягом року він не одноразово проходив стаціонарне лікування, однак його самопочуття було поганим. 15 травня 2019 року Харківською обласною МСЕК № 4 збільшили групу інвалідності з третьої на другу.
Вважає, що саме в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України та воєнного конфлікту він отримав захворювання, тобто ушкодження здоров`я.
Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що захворювання заявник отримав під час захисту Батьківщини в період проходження військової служби в зоні проведення АТО на території Луганської області на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Представники заінтересованих осіб Міністерство соціальної політики України та Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в України в судове засідання не з`явились.
Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що встановлення факту отримання заявником захворювання під час захисту Батьківщини в період проходження військової служби в зоні проведення АТО внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України не потребує додаткового вирішення судом, а тому підстав для задоволення заяви не вбачається.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.
Встановлення факту йому необхідно для визначення статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто, особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених Конвенцією та іншими нормами міжнародного права.
Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 08 квітня 2014 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце дислокації м. Луганськ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на посаду старшого офіцера відділу кадрів.
17 березня 2015 року з ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 5 років.
Дію контракту припинено 14 березня 2018 року у зв`язку зі звільненням у запас Збройних сил України за ст. 26 ч. 8 п. 1 пп. «б»- за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК.
Відповідно до довідки №30/161 від 05 липня 2018 року ОСОБА_1 дійсно в період з 08 квітня 2014 року по 23 червня 2015 року та з 18 листопада 2016 року по 30 квітня 2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на ділянці відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно свідоцтва про хворобу №87/148 від 15 лютого 2018 року ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Експертною комісією МСЕК ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності.
Відповідно до ст.ст. 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.
ОСОБА_1 звернувся до суду у порядку окремого провадження з метою встановлення факту, що має юридичне значення.
Як зазначає заявник, метою встановлення такого факту є визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях , яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту та з подальшим отриманням допомоги від гуманітарних організацій.
Статтею 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у Конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.
Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.
Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.
Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20 лютого 2014 року.
Вказані норми передбачають, які права можуть виникнути в особи, щодо якої встановлено юридичний факт, про який просить заявник.
З матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2014 року проведено медичний огляд гарнізонною військо-лікарською комісією при Центральному клінічному госпіталі Державної прикордонної служби та ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби.
Під час перебування на військовій службі заявник неодноразово проходив лікування. 14 березня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з військові служби за станом здоров`я на підставі висновку військо-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час. Згідно довідки МСЕК від 15 травня 2019 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 01 червня 2019 року та зазначено, що захворювання пов`язане з захистом Батьківщини.
Отже, погіршення стану здоров`я заявника, встановлення ІІ групи інвалідності пов`язано з виконанням ним обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, а саме в період проходження військової служби в зоні проведення антитерористичної операції на території Луганської області на ділянці Луганського прикордонного загону внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
За таких обставин заява про встановлення юридичного факту підлягає задоволенню.
Посилання суду першої інстанції, що обставини, які свідчать про факт збройної агресії Російської Федерації проти України є загальновідомими, що закріплено на законодавчому рівні, що також є підставою для відмови в задоволенні заяви - безпідставне, оскільки заявник не оспорював зазначені обставини, а навпаки посилався на них та просив встановити факт індивідуальної дії щодо себе.
Крім того, загальновідомість обставин (факту) є підставою, яка звільняє від доказування, а не підставою для відмови в задоволенні вимог.
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення заяви.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2019 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи- Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в України задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме що захворювання ОСОБА_1 , отримано під час захисту Батьківщини в період проходження військової служби в зоні проведення антитерористичної операції на території Луганської області на ділянці Луганського прикордонного загону внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.
Головуючий А.І. Овсяннікова
Судді: І.П. Коваленко
І.С. Сащенко