Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 302/49/20

Провадження № 2/936/92/2020

21.08.2020 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі головуючого: судді Вотьканича В.А., за участю секретаря судового засідання Балецького С.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 простягнення з повіреного грошових коштів, одержаних у звязку з виконанням доручення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року представник позивачки ОСОБА_2 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області в інтересах ОСОБА_1 з позовом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 214 500 грн. 45 коп.

Позовна заява мотивована тим, що батько позивачки - ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2006 р., виданого Міжгірською державною нотаріальною конторою Закарпатської області, успадкував майно своєї дружини ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадкового майна ввійшли земельні ділянки загальною площею 0,6031 га, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства і належали на праві приватної власності ОСОБА_7 на підставі державного акта серії І-ЗК № 033981, виданого 01.11.2000 р. Присліпською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області на підставі рішення 10 сесії ХХІІ скликання від 23.12.1996 р.

21.06.2011 р. батько позивачки ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений секретарем Молодійської сільської ради Глибоцького району Черкаської області, зареєстрований за № 220 (номер у Спадковому реєстрі 51459363), згідно з яким призначив спадкоємцем земельної ділянки площею 0,35 га, що знаходиться в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області і належала йому на праві власності відповідно до державного акта серії ІІІ-ЗК № 030245, сина ОСОБА_8 , а всього іншого майна - позивачці ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер у с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області.

31.08.2011 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Глибоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за померлим батьком, на підставі якої державним нотаріусом було відкрито спадкову справу № 128/2011 (номер у Спадковому реєстрі 51643517). Заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців не надходило, а тому позивач вважає себе єдиним спадкоємцем майна померлого батька.

2016 року позивач ОСОБА_1 , під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000050 від 14.02.2014 р., зареєстрованого за її заявою про самовільне знесення житлового будинку в АДРЕСА_1 , який належав її батькові, довідалася про те, що 21.12.2009 р. приватним нотаріусом Міжгірського нотаріального округу Сятиня Т.С. було посвідчений два договори купівлі-продажу земельних ділянок № 39 і № 40 , сторонами яких були відповідачка ОСОБА_3 , яка діяла від імені продавця ОСОБА_6 та покупець ОСОБА_9 . Предметом договору купівлі-продажу земельної ділянки № 39 від 21.12.2009 р. були земельні ділянки, які належали ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на землю серії ЯЗ № 221723 від 29.05.2009 р. вартістю 29 134 грн. 56 коп., а договору № 40 - земельні ділянки, які належали ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на землю серії ЯЗ № 222682 від 29.05.2009 р. вартістю 28 400 грн. 53 коп.

Під час розгляду цивільної справи №302/931/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , Присліпської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, треті особи: приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу Сятиня Т.С., приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В., про визнання частково недійсною довіреності № 3926, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок № 39 , № 40 , державних актів на право власності на землю ОСОБА_9 та визнання права власності ОСОБА_1 в порядку спадкування позивачка, якій за рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 р., що набрало законної сили, було відмовлено в задоволенні позову, довідалася про те, що відповідач ОСОБА_3 не передавала ОСОБА_6 грошові кошти, отримані нею за договорами купівлі-продажу земельних ділянок № 39 і № 40 .

Добровільно повернути позивачці ОСОБА_1 , як спадкоємцеві, кошти отримані за договорами купівлі-продажу земельних ділянок ОСОБА_3 відмовилася, що і стало підставою для звернення з позовом.

Посилаючись на ст. 526, 599, 610, ч.2 ст. 625 ЦК України представник позивачки просив стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 214 500 (двісті чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн. 45 коп., зокрема: 57 535 грн. 09 коп. - суму коштів отриманих ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених 21.12.2009 р. приватним нотаріусом Міжгірського нотаріального округу Закарпатської області Сятиня Т.С., зареєстрованих в реєстрі за № 39, № 40; 17 378 грн. 75 коп. - суму 3% річних за період з 22.12.2009 р. по 14.01.2020 р. включно; 139 586 грн. 61 коп. - суму інфляційного збільшення боргу за період з 22.12.2009 р. по 14.01.2020 р.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, їхні інтереси в суді представляли представники, які просили розглянути справу за їхньої участі.

Представник позивачки ОСОБА_2 під час судового розгляду справи підтримав позов, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_4 позов не визнав, вважає, що за життя спадкодавець ОСОБА_6 претензій до свого представника ОСОБА_3 , яка укладала договори купівлі-продажу земельних ділянок, не пред`являв. Доказів того, що відповідач у справі - ОСОБА_3 , не виконала належним чином свої обов`язки, які виникли на підставі довіреності, позивач не надав. Посилаючись на дві розписки ОСОБА_6 про отримання ним грошових коштів за землю в сумі по одній тисячі доларів США по кожній, вважає доводи представника позивачки безпідставними. Просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами письмові докази суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акта серії ЯЗ № 221723, виданого 29.05.2009 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 343558 від 24.07.2006 р. за № 1334 державним нотаріусом Міжгірського нотаріального округу Шкелебей Л.В., батько позивачки ОСОБА_6 був власником трьох земельних ділянок загальною площею 0,4784 у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, зокрема: ділянки № НОМЕР_3 , що знаходиться в урочищі «Городець під хатою» площею 0,0581 га, ділянки № НОМЕР_4 - в урочищі «Город» площею 0,03533 га, ділянки № НОМЕР_5 - в урочищі «Під корчівльом» площею 0,0670 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського виробництва (а.с.19).

Згідно з державним актом серії ЯЗ № 222682, виданого 29.05.2009 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 343558 від 24.07.2006 р. за № 1334 державним нотаріусом Міжгірського нотаріального округу Шкелебей Л.В., батько позивачки ОСОБА_6 був власником земельної ділянки площею 0,0947 у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку (а.с.20).

07.08.2009 р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. посвідчено довіреність, строком дії до 07.08.2011 р., згідно з якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_3 , жительку с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, продати належні йому відповідно до державного акта серії ЯЗ № 221723, виданого 29.05.2009 р., земельні ділянки, що призначені для ведення особистого селянського виробництва, загальною площею 0.4784 га, які розташовані в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, а саме: ділянку № НОМЕР_3 , що знаходиться в урочищі «Городець під хатою» площею 0,0581 га, ділянку № НОМЕР_4 - в урочищі «Город» площею 0,03533 га, ділянку № НОМЕР_5 - в урочищі «Під корчівльом» площею 0,0670 га (а.с.33).

Згідно з довіреністю від 07.08.2009 р. ОСОБА_6 уповноважив свого представника ОСОБА_3 продати належні йому земельні ділянки, бути представником в усіх державних та приватних установах та організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, органах місцевого самоврядування, в БТІ, в відділах земельних ресурсів, органах нотаріату, подавати та отримувати необхідні довідки та документи, розписуватися за нього, замовляти, отримувати експертні оцінки, витяги, довідки, та всі інші документи, які будуть необхідні для вчинення вказаних дій, підписати відповідні договори купівлі-продажу, робити від його імені відповідні заяви (в т.ч., заяви, що стосуються його сімейного стану), та виконувати всі інші дії відповідно до чинного законодавства України, отримувати належні йому гроші, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, безпосередньо пов`язані з цією довіреністю і в межах наданих повноважень (а.с.33).

21.12.2009 р. ОСОБА_3 , на підставі повноважень наданих їй згідно з довіреністю від 07.08.2009 р., уклала два договори купівлі-продажу земельних ділянок, зокрема:

- договір, зареєстрований за № 39, укладений представником ОСОБА_3 від імені ОСОБА_6 з однієї сторони як «Продавець» та ОСОБА_9 з другої сторони як «Покупець». Предметом купівлі-продажу були три земельні ділянки загальною площею 0,4784 га, що належали ОСОБА_6 відповідно до державного акта серії ЯЗ № 221723, виданого 29.05.2009 р., які знаходяться в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, зокрема: ділянки № НОМЕР_3 , що знаходиться в урочищі «Городець під хатою» площею 0,0581 га, ділянки № НОМЕР_4 - в урочищі «Город» площею 0,03533 га, ділянки № НОМЕР_5 - в урочищі «Під корчівльом» площею 0,0670 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського виробництва (а.с.34-35);

- договір, зареєстрований за № 40, укладений представником ОСОБА_3 від імені ОСОБА_6 з однієї сторони як «Продавець» та ОСОБА_9 з другої сторони як «Покупець». Предметом купівлі-продажу була земельна ділянка загальною площею 0,0947 га, що належали ОСОБА_6 відповідно до державного акта серії ЯЗ № 222682, виданого 29.05.2009 р., яка знаходяться в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського виробництва (а.с.36-37).

Згідно з п.6 договору купівлі-продажу земельної ділянки № 39 від 21.12.2009 р. продаж вчинено за 29 134 (двадцять дев`ять тисяч сто тридцять чотири) грн. 56 коп., які покупець передав продавцю, а продавець отримав особисто до підписання цього договору. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (а.с. 34).

У відповідності до п.6 договору купівлі-продажу земельної ділянки № 40 від 21.12.2009 р. продаж вчинено за 28 400 (двадцять вісім тисяч чотириста) грн. 53 коп., які покупець передав продавцю, а продавець отримав особисто до підписання цього договору. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (а.с. 36).

21.06.2011 р. секретарем Молодійської сільської ради Глибоцького району Черкаської області, посвідчено заповіт батька позивачки ОСОБА_6 , зареєстрований за № 220 (номер у Спадковому реєстрі 51459363), згідно з яким спадкодавець призначив спадкоємцем земельної ділянки площею 0,35 га, що знаходиться в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області і належала йому на праві власності, відповідно до державного акта серії ІІІ-ЗК № 030245, сина ОСОБА_8 , а всього іншого майна - свою дочку ОСОБА_1 (а.с.21).

Зі змісту заповіту вбачається, що земельні ділянки, які були предметом договорів купівлі-продажу № 39 і № 40 від 21.12.2009 р. не ввійшли до складу спадщини, оскільки на час складання заповіту вже були продані.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Наявність боргових зобов`язань у відповідачки ОСОБА_3 перед ОСОБА_6 , на час відкриття спадщини, позивачкою ОСОБА_1 належними доказами не доведена.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 р. в цивільній справі № 302/931/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , Присліпської сільської ради, треті особи без самостійних вимог: приватні нотаріуси Сятиня Т.С., ОСОБА_10 про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу земельних ділянок і державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом у позові відмовлено повністю.

Міжгірським районним судом встановлено, що за продані ділянки виручені грошові кошти були передані ОСОБА_6 його представником ОСОБА_3 , про що значено в рішенні суду від 23.12.2016 р. (а.с.40).

З розписок ОСОБА_6 , копії яких надав суду представник відповідачки ОСОБА_4 , вбачається, що згідно з розпискою ОСОБА_6 від 27.10.2006 р., він отримав від ОСОБА_11 тисячу доларів при свідках ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , а згідно з розпискою від 17.04.2007 р. ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_9 за ділянку тисячу доларів в присутності свідка ОСОБА_13 .

Оцінюючи копії розписок суд зазначає, що вони отримані представником без належного підтвердження джерела та порядку отримання, відповідність копій оригіналу не посвідчено належним чином, належність розписок ОСОБА_6 не підтверджено, а може бути тільки припущенням.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності з ч.1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи, що надані представником відповідачки розписки не відповідають критеріям, встановленим ч.1 ст. 77, ч.1 ст. 78, ч.1 ст. 79 ЦПК України щодо їх належності, допустимості та достовірності суд визнав, що вони не можуть братися до уваги при вирішенні справи.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв ОСОБА_2 , зазначене рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 р. в цивільній справі № 302/931/16-ц скасоване, ухвалено нове рішення суду про часткове задоволення позову (а.с. 41-45).

Постановою Верховного Суду від 23.10.2019 р. в зазначеній цивільній справі касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_9 задоволено, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 р. скасовано, рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 р. залишено в силі (а.с. 46-52).

У постанові від 23.10.2019 р. Верховний Суд зазначив, що як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 отримав кошти за спірними договорами купівлі-продажу та передав ОСОБА_9 земельні ділянки, на які вона в подальшому виготовила державні акти про право власності (а.с. 51 зв.).

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи справу суд враховує, що обставини, які підтверджують факт отримання ОСОБА_6 грошових коштів за договорами купівлі-продажу земельних ділянок, укладених в його інтересах, як продавця, представником ОСОБА_3 з покупцем ОСОБА_9 , встановлено рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 р. в цивільній справі № 302/931/16-ц та Постановою Верховного Суду від 23.10.2019 р. в зазначеній цивільній справі, у якій брали участь ті самі особи, що є сторонами в цій цивільній справі, а тому відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України такі обставини не доказуються при розгляді цієї справи.

Суд вважає помилковим твердження представника позивачки ОСОБА_2 про те, що обов`язок доказування обставин щодо передачі коштів за договорами купівлі-продажу землі лежить на відповідачці, оскільки таке твердження суперечить ч.1 ст. 81 ЦПК України, в якій закріплено обов`язок доказування і подання доказів у цивільному судочинстві.

На підставі встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу позовних вимог не доведені, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У відповідності з пп.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову становить 214 500, 45 гривень, тому відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору складає 2 145, 00 гривень.

Як вбачається із позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 , при подачі позовної заяви до Міжгірського районного суду, не сплатила судовий збір посилаючись на те, що проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_14 , які є пенсіонерами і пенсія є для них єдиним джерелом доходів.

На підтвердження підстав тяжкого матеріального становища ОСОБА_1 надала докази:

-копії довідок Чернівецького відділу обслуговування громадян управління обслуговування Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 13.01.2020 року № 562 та № 563;

-копію виписки із медичної картки хворого (форма № 027/0) ОСОБА_14 , виданої КНП «Міська поліклініка №1» м. Чернівці від 03.01.2020 р.

Як свідчать довідки Чернівецького відділу обслуговування громадян управління обслуговування Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 13.01.2020 року № 562 та № 563, середньомісячний розмір пенсії ОСОБА_1 у 2019 році становив 1 845,62 гривень, а її чоловіка - 2 906,60 гривень, разом їхні щомісячні доходи складають 4 752, 22 гривень. Чоловік позивачки хворіє, у 2013 році переніс операцію і потребує постійного лікування.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З довідки Чернівецького відділу обслуговування громадян управління обслуговування Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 13.01.2020 року № 563 ( а.с. 72) встановлено, що за період з січня 2019 р. по грудень 2019 р. включно ОСОБА_1 отримала доходи у вигляді пенсії в розмірі 22 147,44 гривень, сума судового збору у розмірі 2 145, 00 гривень, яку має оплатити позивачка за подання цієї позовної заяви становить 9,69% від розміру її річного доходу.

На підставі ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи майновий стан позивачки, суд визнав можливим зменшити розмір судового збору за подання цієї позовної заяви до 840,80 гривень.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення з повіреного грошових коштів, одержаних у звязку з виконанням доручення відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 840 ( вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Воловецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.08.2020 р.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

Головуючий В.А. Вотьканич