ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2112/19 Номер провадження 22-ц/814/1056/20Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

Секретар: Ткаченко Т.І.

За участю: представника відповідача - Гапон О.Я.

представника позивачів - адв. Яресько Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі представника - адвоката Гапона Олександра Яковича

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 січня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про припинення зобов`язання за кредитним договором та договором поруки.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача,мотивуючи свої вимоги тим, що 04.09.2008 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено кредитний договір та того ж дня, з метою належного виконання останнім зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено договір поруки.

Зазначають, що, у подальшому, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29.03.2011 року було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто з позивачів заборгованість за кредитним договором №014/0034/82/112600 від 04.08.2008 року в сумі 682169,85 грн., станом на 17.01.2011 року - 85804,29 дол. США. Для здійснення погашення заборгованості, ОСОБА_1 28.02.2012 року продав житловий будинок і земельну ділянку - іпотечне майно та виручені ним кошти в сумі 349600,00 грн. було перераховано на сплату боргу. Відтак, позивачі вважали, що ними в повній мірі виконано грошове зобов`язання перед банком.

Вказують, що, у подальшому, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стало відомо, що постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС від 09.01.2019 року накладено арешт на всі банківські, пенсійні, карткові та інші рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_2 . Також, позивачам стало відомо, що на виконанні у державного виконавця перебуває ВП №46009815 з примусового виконання стягнення на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 682169,85 грн.

Вважають, що внаслідок продажу ними іпотечного майна, та внесення коштів від його реалізації на рахунок Банку, ними виконано зобов`язання перед останнім, тобто припинилось існування прав і обов`язків сторін як щодо кредитного договору, так і щодо договору поруки.

З урахуванням наведеного просили припинити дію кредитного договору № 014/0034/82/11260 від 04.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», та припинити дію договору поруки № 014/0034/82/112600 від 04.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», враховуючи добровільне повернення іпотечного майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 січня 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про припинення зобов`язання за кредитним договором та договором поруки, задоволено.

Припинено дію кредитного договору №014/0034/82/11260 від 04.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» та припинено дію договору поруки №014/0034/82/112600 від 04.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», враховуючи добровільне повернення іпотечного майна.

Стягнуто з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн..

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 травня 2020 року доповнено резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 січня 2020 року, а саме стягнуто з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

З цим рішенням не погодився відповідач, представник якого, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що висновок місцевого суду про начебто анулювання боргу Позивача 1 за кредитним договором є помилковим, оскільки в довідці від 28.02.2012 року чітко визначено, що анульовано лише борг за пенею.

Зауважують, що у заяві ОСОБА_1 від 06.06.2011 року ним зазначено клопотання про направлення коштів від продажу іпотечного майна на погашення боргу за кредитом, а в разі їх недостатності він зобов`язується здійснити погашення залишку боргу. Тобто, ОСОБА_1 усвідомлював необхідність погашення залишку боргу, але не здійснив цього.

Вказують, що в протоколі засідання Комітету з реалізації заставного майна №207 від 08.02.2012 року також зазначено, що продаж предмету іпотеки покриє лише частину боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 січня 2020 року залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відповідачу, відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивачів апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесудійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції установлено, що 04.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/0034/82/112600, предметом якого є надання кредиту в розмірі 70000,00 доларів США на споживчі цілі (п.1.1.1, 1.1.2 договору) (а.с.50-58).

В забезпечення виконання кредитного договору 04.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №014/0034/82/112600, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язувалась відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які витікали із вказаного вище кредитного договору (а.с.60-61).

Окрім того, 04.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №014/0034/82/112600, відповідно до якого ОСОБА_1 надав у іпотеку банку житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 (а.с.5-8).

У подальшому, 15 травня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, предметом якої є встановлення кредитних канікул щодо сплати визначених за кредитом платежів (а.с.62-63).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Так, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29.03.2011 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції суму заборгованості за кредитним договором №014/0034/82/112600 від 04.09.2008 року та додаткової угоди №1 до Кредитного договору від 15.05.2009 року у розмірі 682169,85 грн., що за курсом НБУ станом на 17.01.2011 року складає 85804,29 дол. США та судові витрати у розмірі 18/20,00 грн. (а.с.10-11).

18.01.2012 року на підставі вказаного рішення суду було видано виконавчі листи (а.с.63-64).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 було виконано основне зобов`язання - погашено борг за кредитним договором шляхом продажу іпотечного майна за ціною, погодженою з Банком, залишок боргу останнім було анульовано. Окрім того, станом на момент проведення відповідної проплати - 27.02.2012 року, жодних претензій від банку боржнику пред`явлено не було.

При цьому вказувалось, що договір поруки, укладений з ОСОБА_2 в забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором №014/0034/82/11260 від 04.09.2008 року, укладеним з ОСОБА_1 , є припиненим, у зв`язку з виконанням основним боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Матеріалами справи встановлено, що 04.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/0034/82/112600, предметом якого є надання кредиту в розмірі 70000,00 доларів США на споживчі цілі (пп.1.1.1, 1.1.2 договору) (а.с.50-58).

Також установлено, що свої зобов`язання за вказаним договором боржник належним чином не виконував, у зв`язку з чим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29.03.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції суму заборгованості за кредитним договором №014/0034/82/112600 від 04.09.2008 року та додатковою угодою №1 до Кредитного договору від 15.05.2009 року у розмірі 682169,85 грн., що за курсом НБУ станом на 17.01.2011 року складає 85804,29 дол. США та судові витрати у розмірі 18/20,00 грн. (а.с.10-11).

У подальшому, ОСОБА_1 , шляхом написання заяви від 06.06.2011 року (а.с.90), було ініційовано здійснення продажу належного йому майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0034/82/112600 від 04.09.2008 року.

Постановою Правління Полтавської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №П-6/2 від 31.01.2012 року надано позичальнику ОСОБА_1 дозвіл на реалізацію вказаного житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в іпотеці Банку відповідно до договору іпотеки №014/0034/82/112600 від 04.09.2008 року, за ціною не менше 203432,00 грн. Також, даною постановою визначено здійснити анулювання пені, нарахованої за кредитом ОСОБА_1 (яка станом на 30.01.2012р. складає 67167,37 дол. США) у повному обсязі на день анулювання (а.с.93).

Згідно Протоколу засідання Комітету з реалізації заставного майна №207 від 08.02.2012 року ціну для продажу іпотечного майна визначено на рівні 203432,00 грн., а загальна сума заборгованості (без пені) складає - 688950,00 грн. (а.с.94).

У подальшому, кошти в сумі 203503,66 грн., згідно квитанції №038/307-7 від 27.02.2012 року, було перераховано ОСОБА_1 на корить відповідача (а.с.66).

Листом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 28.02.2012 року (а.с.103) ОСОБА_1 було повідомлено, що Банком анульовано (прощено) заборгованість за нарахованою пенею в розмірі 74097,32 дол. США, еквівалент у гривнях - 591793,07 грн.

Окрім того, як убачається з листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 23.03.2012 року (а.с.111), станом на 23.03.2012 року залишок заборгованості за кредитом ОСОБА_1 складає 62856,82 дол. США, еквівалент у гривні - 501955,71 грн.

Доказів погашення вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Главою 50 ЦК України визначено загальні положення припинення зобов`язання.

Відповідно до ст.ст.599-601,604-609 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги ; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі ; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою ; смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора ; припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

З аналізу матеріалів справи вбачається, що позичальником ОСОБА_1 не виконано в повній мірі свої зобов`язання за кредитним договором №014/0034/82/112600 від 04.09.2008 року, станом на день розгляду справи заборгованість існує та вона не погашена, доказів протилежного позивачами не надано, відтак, підстави для припинення зобов`язання, визначені Главою 50 ЦК України, відсутні.

З огляду на вищевикладене в задоволенні позову в частині припинення дії кредитного договору №014/0034/82/11260 від 04.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», необхідно відмовити за безпідставністю вимог.

Щодо договору поруки, то суд апеляційної інстанції прийшов до наступних висновків.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК).

Вимога ст.526 ЦК щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителя.

Згідно з положеннями ст.559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

Матеріалами справи установлено відсутність підстав для припинення договору поруки з підстав, визначених частинами першою - третьою статті 559 ЦК України, зокрема, і у зв`язку з виконання основного зобов`язання, на що безпідставно вказували в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При цьому, умовами договору поруки №014/0034/82/112600 від 04.09.2008 року сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором (п.4.1).

Таким чином, договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, а наявна в договорі ст.4, якою встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання боргових зобов`язань, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту ст.ст.251, 252 ЦК, де визначено, що з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Окрім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Згідно пункту 1.1.6 Кредитного договору №014/0034/82/11260 від 04.09.2008 року строк дії договору (дата остаточного погашення Кредиту) визначено - 04.09.2018 року.

Проте, враховуючи факт звернення Банку (позичальника) до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми заборгованості, який рішенням Октябрського районного суду від 29.03.2011 року був задоволений, Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання - в межах піврічного строку з дати подачі відповідного позову по справі №2-1304/11.

Так, з наведеного вбачається, що станом на час розгляду даної справи дія договору поруки № 014/0034/82/112600 від 04.09.2008 року припинилась в силу закону, та не підлягає визнанню такою за рішенням суду.

(Наведене відповідає позиції Верховного Суду висловленій 05.06.2019 року у справі №554/1566/17).

Доводи апеляційної скарги відповідача в основному є обґрунтованими та прийняті до уваги судом при вирішенні даного спору.

Відтак, рішення місцевого суду підлягає скасуванню в повному обсязі, як таке, що постановлене без належного вивчення та аналізу обставин справи та норм матеріального права. При цьому, оскільки скасовується рішення по суті спору то підлягає скасуванню і додаткове рішення місцевого суду з новим вирішенням питання судових витрат.

Оскільки, апеляційний суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті спору, то застосування до даних правовідносин строку позовної давності не є доцільним.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною шостою даної статті визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При подачі позову, позивачами судовий збір сплачено не було, з посиланням на положення ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», відтак, понесені апелянтом витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2305,20 грн. підлягають компенсації за рахунок держави.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі представника - адвоката Гапона Олександра Яковича, - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 січня 2020 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про припинення зобов`язання за кредитним договором та договором поруки, - відмовити.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» при подачі апеляційної скарги в сумі 2305,20 (дві тисячі триста п`ять гривень 20 коп.), компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак