ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

19 серпня 2020 року м. Херсон

справа № 766/167/20

провадження № 22-ц/819/1127/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Приходько Л.А.,

секретар: Кутузова А.В.

учасники справи:

представник позивача - адвокат Ігнатов Дмитро Іванович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ігнатова Дмитра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 травня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Кузьміної О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У січні 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником 55/100 частини будинку АДРЕСА_1 , у вказаному будинку вона фактично не проживає, однак зареєстрована і має право розпорядитися своєю власністю на свій власний розсуд. У будинку зареєстровані її дядько ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 . Відповідачі декілька років не проживають за місцем реєстрації, фактичне місце реєстрації не відомо, особистих речей у будинку немає. У зв`язку із тим, що відповідачі добровільно не знімаються з реєстрації, просила визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 таким, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 червня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачем не надано будь-яких належних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження факту не проживання відповідачів у спірному житловому будинку понад один рік поспіль без поважних причин. Також суд зазначив, що позивачка є співвласником будинку, а тому не може заявляти вимогу до відповідачів без залучення інших співвласників.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Ігнатов Д.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини по справі, дійшовши висновку про те, що в даному випадку спірний житловий будинок є спільною частковою власністю і здійснення прав власності відбувається спільно. Крім того, зазначаючи про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів, суд, в свою чергу, проігнорував клопотання про виклик та допит свідків.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Встановлені обставини справи

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20.03.2000 року державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори» Голодюк О.М. Павлюк Л.Г. належить 55/100 частини будинку АДРЕСА_1 , з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, яке зареєстровано в ДБТІ 21.03.2000 року в книзі №119 за реєстрованим №3318.

Відповідно до довідки про склад сім`ї органу самоорганізації населення Корабельного виконкому районної у м. Херсоні ради №129 від 28.12.2019 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 (власник), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 (син), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 (донька), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 (дядько), ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто вирішальним при застосуванні частини другої статті 405 ЦК України є відсутність особи за місцем реєстрації понад один рік саме без поважних причин на це.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України).

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником 55/100 частин спірного житлового будинку.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів, а саме письмових пояснень свідків вбачається, що ОСОБА_3 не проживає у спірному будинку з 2000 року, ОСОБА_4 з 2006 року, а ОСОБА_2 ніколи не проживав за вказаною адресою.

Допитані у судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 підтвердили твердження позивачки та пояснили, що відповідачі дійсно не проживають за вказаною адресою більше 10 років.

Висновки суду про неналежність вказаних доказів є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, оскільки відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог частин 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, взявши до уваги пояснення учасників справи, враховуючи вищенаведені вимоги закону, колегія суддів вважає, що відповідачі без поважних причин понад один рік не проживають за місцем реєстрації.

Будь-яких доказів про те, що позивачкою чинилися перешкоди відповідачам у проживанні у спірному будинку матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ігнатова Дмитра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 травня 2020 року скасувати ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 таким, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Л.А. Приходько