провадження № 22-ц/824/8406/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп С» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про поворотну фінансову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ТОВ «Бізнес Груп С» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 2 500 000 грн.

У лютому 2020 року ТОВ «Бізнес Груп С» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу, а саме земельну ділянку, площею 0,119 га, за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Лебедівська, СТ «Лебедівка»; кадастровий номер: :33:021:0318 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4014314), підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу від 24 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною, зареєстрований в реєстрі за № 3079; два садових будинки з надвірними побудовами, загальною площею 345,6 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4014908); підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу від 24 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною, зареєстрований в реєстрі за № 3074.

Заява обґрунтована тим, що на рахунок відповідача товариством було перераховано грошові кошти на умовах поворотності у розмірі 2 500 000 грн. 03 вересня 2019 року на адресу відповідача була направлена вимога про повернення сум фінансової допомоги протягом 30-ти днів з дня отримання вимоги. Однак, у визначений законом строк кошти не були повернуті, що стало підставою для звернення до суду з позовом. ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, на якій розташовані два садових будинки з надвірними спорудами. Як стало відомо, відповідач має намір відчужити дане нерухоме майно, що призведе до неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року заяву ТОВ «Бізнес Груп С» про забезпечення позову задоволено. Накладено у рамках позовних вимог у розмірі 2 500 000 грн. арешт на вищезазначене майно, що належить ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд не перевірив наявність оголошення на продаж будинку, типу котеджу з роздруківкою, яку надав представник позивача. Роздруківка не відповідає дійсності, оскільки зображений на ній котедж не належить відповідачу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Груп С» вказує на те, що відповідач не заперечує щодо намагань продажу майна, підтверджуючи це нібито справжніми роздруківками з сайту ОЛХ від 20 квітня 2020 року, та не спростовує інформації про продаж будинку. Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Наявність заборони відчуження нерухомого майна до розгляду справи по суті жодним чином не порушує права відповідача, оскільки не перешкоджає ним користуватися, а лише є перешкодою для його відчуження до розгляду справи по суті спору.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є стягнення з відповідача боргу у розмірі 2 500 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема,накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між ТОВ «Бізнес Груп С» та ОСОБА_1 виник спір, що випливає з договірних відносин. Загальна сума боргу, яку просить стягнути позивач, становить 2 500 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно, які просить вжити позивач, відповідають позовним вимогам та є співмірними. Так, ОСОБА_1 , будучи власником майна, на яке може бути звернуто стягнення на стадії виконання рішення у разі задоволення позову, має можливість відчужити його на користь інших осіб. Враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо стягнення суми боргу, позивач вказує на те, що відповідач не бажає добровільно повернути кошти, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи позивача про те, що відповідач має намір відчужити належне їй нерухоме майно, останньою не спростовані. Обґрунтовуючи невідповідність наданої позивачем роздруківки з сайту ОЛХ, ОСОБА_1 до апеляційної скарги додала, як вона зазначає, справжню роздруківку з інтернету про наявність оголошення на продаж будинку, типу котедж, чим фактично підтвердила свій намір здійснити відчуження належного їй нерухомого майна.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.