Дата документу 10.02.2020 Справа № 316/531/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/531/19
Провадження №22-ц/807/561/20
Головуючий в 1-й інстанції - Куценко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката - Стефківського В.І. на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року, ухвалене у м. Енергодар у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про відшкодування шкоди пов`язаної зі смертю потерпілої особи, заподіяної внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 14 вересня 2017 року об 16.20 год. в м. Енергодарі Запорізької області по вулиці Промисловій сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . Внаслідок вказаної ДТП останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер в ДЗ «СМСЧ № 1» м. Енергодара. Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.12.2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно страхового поліса АК № 2678666, який був чинним на момент настання ДТП. Позивачка звернулась до страхової компанії за страховим відшкодуванням, між тим виплачено у визначені строки воно так і не було. Період прострочки виплати страхового відшкодування з 01.09.2018р. по 05.03.2019р. становить 186 днів. У зв`язку з викладеним, позивачка просила стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування»: суму страхового відшкодування витрат на поховання та страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 18624 (вісімнадцять тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 99 коп.; суму нарахованої пені у розмірі 3413 (три тисячі чотириста тринадцять) грн. 72 коп.; суму 3% річних за користування коштами у розмірі 284 (двісті вісімдесят чотири) грн. 73 коп.; інфляційних збитків у розмірі 1285 (одна тисяча двісті вісімдесят п`ять) грн. 12 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) грн. 00 копійок.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мелех Дмитро Орестович до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілої особи, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката - Стефківського В.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь позивачки суму нарахованої пені у розмірі 3413 (три тисячі чотириста тринадцять) грн. 72 коп.; суму 3% річних за користування коштами у розмірі 284 (двісті вісімдесят чотири) грн. 73 коп.; інфляційних збитків у розмірі 1285 (одна тисяча двісті вісімдесят п`ять) грн. 12 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) грн. 00 копійок.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на момент подачі позову страхове відшкодування виплачено не було і існувало прострочення виплати - 186 днів. Судом не вірно застосовані положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та необґрунтовано відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в результаті ДТП за участю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією лікарського свідоцтва № 296 від 16.09.2017 року (а.с. 19, 20).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно страхового поліса АК № 2678666 (а.с. 71).

Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.12.2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 17-18).

21.05.2018 року позивач надіслала до відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою в розмірі 38400,00 грн., витрат на поховання в розмірі 5824,99 грн. (а.с.14,15,16).

Згідно розрахунку суми страхового відшкодування, виконаного ПАТ «СК «Арсенал Страхування», розмір виплати у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 складає: для ОСОБА_1 - 12800,00грн., для ОСОБА_4 - 12800,00грн., для ОСОБА_5 - 12800,00грн. Таким чином, ОСОБА_1 має право на 1/3 страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою. Загальна сума страхового відшкодування склала 44224,99грн. (із розрахунку: (12800,00грн.*3)=38400,00грн.+5824,99грн. (витрати на поховання)) (а.с. 78). У зв`язку з відмовою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від страхових виплат на корить ОСОБА_1 , ПАТ «СК «Арсенал Страхування» 24.04.2019 року на ім`я представника останньої - Мелех Д.О. здійснило перерахування грошових коштів в сумі 44224,99грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9999443 від 24.04.2019 року, виданим ПАТ «Кредобанк» (а.с. 79).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 надіслала відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою 21.05.2018 року. Зазначене повідомлення було надіслано у період, коли обставини дорожньо-транспортної пригоди були предметом розглядалася у кримінальному провадженні. Вирок Запорізького апеляційного суду у відношенні застрахованої особи ОСОБА_2 від 26.03.2019 року, відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України, набрав законної сили 26.03.2019 року. Перерахування страхових коштів в сумі 44224,99грн., здійснене відповідачем 24.04.2019 року, тобто в межах строків, визначених ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Граничні розміри страхового відшкодування, порядок підтвердження витрат потерпілого (його представників), порядок розрахунку та виплати страхового відшкодування та інше встановлені вказаним Законом.

Згідно зі ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27 Закону, страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно п. 27.3 ст. 27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового годування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно п. 27.4. ст. 27 Закону, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Положеннями п. 36. 2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на страховика (у випадках передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ) покладено обов`язок протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до абз. 4 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.12.2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 17-18). Вказаній вирок не набрав законної сили, оскільки був оскаржений до апеляційного суду.

ОСОБА_1 21.05.2018 року надіслала відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою в розмірі 38400,00 грн., витрат на поховання в розмірі 5824,99 грн. (а.с. 14, 15, 16). Тобто, повідомлення було надіслано позивачем страховику у період, коли обставини дорожньо-транспортної пригоди були предметом розгляду у кримінальній справі.

Вирок Запорізького апеляційного суду у відношенні ОСОБА_2 від 26.03.2019 року, відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України, набрав законної сили 26.03.2019 року. Перерахування страхових коштів позивачу в сумі 44224,99 грн., здійснене відповідачем 24.04.2019 року, тобто в межах строків, визначених ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для стягнення на користь позивача виплат передбачених ст. 625 ЦК України відсутні.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката - Стефківського В.І. залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 10 лютого 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков