ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/115/20 Справа № 188/613/18 Суддя у 1-й інстанції - Полубан М. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що наприкінці грудня 2011 року відповідач звернувся до нього з пропозицією укласти з ним договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Самарської сільської ради, надавши документи на підтвердження свого права власності на землю, однак інші документи, необхідні для реєстрації такого договору у відповідній службі, були у нього відсутні. Вказував, що він передав ОСОБА_3 40 000 грн. на купівлю будинку, які мали бути у подальшому зараховані в рахунок майбутніх платежів за договором оренди землі з 01 січня 2012 року, про що була складена розписка. Позивач є засновником ТОВ Агротест-Є.Г.М.. 10 січня 2012 року між ТОВ Агротест-Є. ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, товариство користувалось зазначеною земельною ділянкою, однак договір оренди не був зареєстрований у встановленому законом порядку з тих підстав, що відповідач ухиляється від надання необхідних документів. Вважає, що розписка про отримання коштів є попереднім договором, фактично він вніс аванс у сумі 40000 грн., договір оренди так і не був укладений у належній формі з вини відповідача, а тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 40 000 грн., як суму авансу у рахунок договору оренди земельної ділянки, а також судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 7500 грн. та 704 грн. 80 коп. судового збору (а.с.2-3).

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 40 000 грн., що є авансом в рахунок договору оренди земельної ділянки ; 7204 грн. 80 коп., що є розміром судових витрат позивача, пов`язаних з витратами на правничу допомогу та зі сплатою судового збору.

З таким рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частинами першою та третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Із розписки від 22 вересня 2011 року, наданої ОСОБА_1 , вбачається, що він отримав 40 000 грн. від ОСОБА_2 на придбання будинку в рахунок розрахунку за належний йому земельний пай, що знаходиться на території Самарської сільської ради і переданий в оренду ОСОБА_2 строком на десять років з 01 січня 2012 року (а.с.103).

10 січня 2012 року між відповідачем ОСОБА_1 на ТОВ Агротест Є.Г.М. в особі директора Єрьоміна Г.М. було підписано договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Самарської сільської ради. Договір укладено на 10 років (п.8 договору). Пунктом 9 договору оренди землі сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 1500 кг зерна, 100 кг соняшника, 50 кг цукру, оранка огородів, ритуальні послуги, підвіз зерна до двору, сплата земельного та прибуткового податку, державна реєстрація договору оренди земельного паю за рахунок ТОВ Агротест-Є.Г.М., або в грошовому еквіваленті по її собівартості, але не вище державних закупівельних цін рослинницькою продукцією, яка вирощується орендарем. Орендна плата вноситься орендарем у строк до 31 грудня поточного року (п. 11 договору). У вказаному договорі не зазначено площу земельної ділянки. (а.с.5-7).

Зазначений договір оренди земельної ділянки не був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,9329 га, яка знаходиться на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.91, 93).

Таким чином, на час написання розписки від 22 вересня 2011 року та на час підписання договору оренди землі ОСОБА_1 не був власником вищезазначеної земельної ділянки.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач ухиляється від надання необхідних документів, розписка про отримання коштів є попереднім договором, фактично він вніс аванс у сумі 40000 грн., а договір оренди землі так і не був укладений у належній формі з вини відповідача (а.с.2, 3).

У тексті розписки вказано, що ОСОБА_1 отримав 40 000 грн. від ОСОБА_2 на придбання будинку в рахунок розрахунку за належний йому земельний пай, що знаходиться на території Самарської сільської ради і переданий в оренду ОСОБА_2 строком на десять років з 01 січня 2012 року.

Слід зазначити Акт передачі вказаної земельної ділянки відсутній.

Відповідач не заперечував, що він дійсно отримав від позивача ОСОБА_2 40 000 грн. в рахунок розрахунку за належний йому земельний пай, що знаходиться на території Самарської сільської ради, та земельну ділянку мав передати в оренду позивачу, однак договір оренди землі не було укладено між ним та позивачем у встановленому законом порядку.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, вказана земельна ділянка після написання розписки була передана позивачем відповідачу, та відповідач нею користувався, обробляв її, належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованості, незаконності рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді