Справа № 130/2066/19
Провадження № 22-ц/801/1473/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 рокуСправа № 130/2066/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

секретар судового засідання Куленко О. М.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби, начальник СВ ВП ГУНП м. Жмеринка Олексюк Володимир Володимирович, слідчий Майченко Анатолій Миколайович,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Порощука П. П. у м. Жмеринка, повний текст рішення складено 26.06.2020 року,-

в с т а н о в и в :

04.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби, начальника СВ ВП ГУНП м. Жмеринка Олексюка В. В., слідчого Майченка А. М. про відшкодування моральної шкоди за хамське відношення відповідачів до позивача, та відповідно до позовної заяви в новій редакції (а.с.15) просив стягнути з Олексюка В. В. через Державу Україна в особі державної казначейської служби України 5000 грн моральної шкоди на його користь. Стягнути з Майченка А. М. через Державу Україна в особі державної казначейської служби України 5000 грн моральної шкоди на його користь.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що впродовж двох років не закінчено кримінальне провадження № 0000041, розпочате 12.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, в якому він виступає заявником. Прокуратурою скасовано постанову слідчого Майченка А. М. про закриття кримінального провадження через її незаконність. Начальник слідчого відділу Олексюк В. В. не виконує свої посадові обов`язки згідно п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК України. Бездіяльність відповідачів позбавляє позивача права на повне неупереджене слідство, приносить страждання та принижує його. Розмір шкоди визначив, виходячи зі свого похилого віку.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Підставою відмови у позові стало те, що позивач звернувся до неналежних відповідачів та те, що позивач не довів факту незаконності дій відповідачів, порушення його прав свобод чи інтересів, спричинення моральної шкоди та її розмір, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

На таке рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд невірно оцінив відсутність неправомірних дій, адже постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована прокурором; розрахунок моральної шкоди є у позові; наявність незаконних рішень і бездіяльності відповідачів підтверджуються матеріалами кримінального провадження; прізвища заподіювачів шкоди також є в матеріалах кримінального провадження (слідчий та начальник); висновок про неналежних відповідачі спростовується тим, що за аналогічним позовом його вимоги були задоволення (постанова Вінницького апеляційного суду від 20.09.2020 року), крім того, він просив суд залучити інших відповідачів, проте суд йому у цьому відмовив.

Відзив у встановлений судом строк від відповідачів не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

-12.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся в прокуратуру з заявою про те, що ОСОБА_4 26.02.2017 року надала дозвіл працівникам Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області на огляд будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , хоча будь-якого відношення до нього не мала, так як була знята з реєстрації 20.01.2017 року. За заявою було зареєстровано кримінальне провадження № 0000041 (а.с.3).

- Постановою прокурора Жмеринської місцевої прокуратури від 07. 08. 2017 року скасовано постанову слідчого Жмеринського відділу поліції ГКНП у Вінницькій області Майченко А. М. від 30.06.2017 року про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000041, матеріали направлені начальнику СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області для організації подальшого розслідування (а.с. 3-4).

-Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції процесуальне рішення за результатами кримінального провадження не прийнято.

Зважаючи на зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, слід зазначити наступне:

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у справі, яка переглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди позивач зазначає бездіяльність органів слідства, то відсутні спеціальні підстави для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України. (така правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі 6-440цс16) та застосуванню підлягають положення ст. 1174 ЦК України.

У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В Постанові Великої палати Верховного Суду від 27.11.2019 року (справа № 242/4742/16-ц) зазначено: з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (пункт 43). Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача (пункт 30).

Органи досудового розслідування функціонують у складі поліції (п. 3 ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про Національну поліцію»). У відповідності до частини 3 статті 19 цього Закону, держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відтак, висновок суду про те, що позов пред`явлений до неналежних осіб, - є вірним, оскільки поліцейські не несуть особистої відповідальності за завдану ними шкоду.

Обґрунтованим також є висновок суду першої інстанції про те, що при зверненні з позовом до суду саме позивач, звертаючись з позовом, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

В справі що розглядається суд першої інстанції відповідно до положень статт1 51 ЦПК України вирішив клопотання позивача про залучення співвідповідачів (а.с. 39, 49), відмовивши у його задоволенні, та вірно зазначив, що заміна відповідача (залучення співвідповідача) можливе виключно до закінчення підготовчого засідання. В справі що переглядається підготовче провадження було закрито 29.11.2019 року (Ухвала на а.с. 25), а клопотання про залучення співвідповідачів ОСОБА_1 подано 11.02.2020 року (а.с.39).

Разом з тим, вірно встановивши, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, суд першої інстанції вдався до оцінки доказів по справі, їх достатності. Доведеності позовних вимог, тощо, що є неприпустимим.

Звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

З огляду на принцип диспозитивності та змагальності, оцінка доказів, доведеності позову має відбуватися за належного складу осіб, що беруть участь у справі, адже сторони у справах позовного провадження вправі подавати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, а тому суд не вправі був оцінювати доводи позивача та підставність позовних вимог в зазначеній справі, так як в ній брали участь в якості відповідачів особи, які є неналежними відповідачами.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні та з мотивувальної частини рішення слід виключити посилання на таку підставу для відмови в позові як недоведення фактів незаконності дій відповідачів, порушення прав свобод чи інтересів позивача, спричинення моральної шкоди та її розміру, недоведення наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Таким чином,у розглядуваній справі, апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, а оскаржуване судове рішення зміні (стаття 376 ЦПК України).

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що відмова в задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежних відповідачів не перешкоджає позивачу в повторному зверненні до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2020 року змінити: виключити з мотивувальної частини рішення таку підставу для відмови в позові як недоведення фактів незаконності дій відповідачів, порушення прав свобод чи інтересів позивача, спричинення моральної шкоди та її розміру, недоведення наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В іншій частині рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук