Справа № 450/1664/19 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/3495/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Бойко С.М., Мікуш Ю.Р.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_1 , про скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019р. представник ОСОБА_2 адвокат Яцишин О.В. звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив скасувати розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області №226 від 22 квітня 2019року Про визначення гр. ОСОБА_1 способу у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що про прийняте Пустомитівською РДА Розпорядження №226 ОСОБА_2 стало відомо тільки 05 травня 2019 р., вважав таке незаконним, оскільки воно суперечить приписам ст.ст.17,19,158,170 СК України, та прийняте без дотримання вимог Типового положення від 24.09.2008р. ( в редакції від 03.10.2018р.).

Вказував, що при прийнятті Розпорядження №226 Пустомитівська РДА вийшла за межі своїх повноважень. Зокрема, ОСОБА_2 не повідомлялась належним чином про розгляд на комісії питання щодо її малолітньої дитини, та не була присутня при його вирішенні, що позбавило матір можливості надавати пояснення. Крім того, дитина проживає у м.Львові, тому Пустомитівська РДА не мала права розглядати спір між батьками щодо участі у вихованні дитини, оскільки такий розглядається за місцем проживання дитини.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області задоволено повністю.

Скасовано Розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області №226 від 22 квітня 2019року Про визначення гр. ОСОБА_1 способу у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що місцем проживання позивачки ОСОБА_2 та їх сина Бахурського Данила є с.Конопниця (Пустомитівський р-н.)., наведене позивачка не заперечувала при прийнятті комісією рішення №237 від 12.09.2018 р., і більше того - не оскаржувала виданого на його підставі розпорядження, хоч і не виконувала його.

Крім того вказує, що літом 2019 р. позивачка зверталась до Пустомитівської РДА згідно п.72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України.

На думку скаржника, наведене свідчить про необґрунтованість висновків суду про те, що в судовому засіданні було «встановлено, що дитина проживає у м.Львові, оскільки такі ґрунтуються виключно на поясненнях представника позивачки та не підтвержені жодними належними доказами, крім того такі пояснення, очевидно, були висловлені для введення суду в оману.

Також зазначає, що факт проживання сина в с.Конопниця (Пустомитівський р-н), як і позивачки, можуть підтвердити свідки, про яких скаржник повідомить безпосередньо в судовому засіданні з метою уникнення чинення на них тиску зі сторони позивачки.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

30 січня 2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання за вх.. № 2190/20, в якому він просить відкласти розгляд справи, покликаючись на те, що у звя зку з перебуванням за межами м. Львова він не матиме змоги бути присутнім у судовому засіданні та не зможе забезпечити явку свого представника у вказане судове засідання.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Оскільки заявником не подано підтверджуючих доказів з приводу обставин, викладених у заяві, враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи особливої категорії справ, яка стосується захисту інтересів дітей, колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_1 являються батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.10.2018р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , укладений у 2015 році, розірвано, ОСОБА_4 відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_5 , а також місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 визначено з матір`ю ОСОБА_2

14.09.2018р. Пустомитівська районна державна адміністрація прийняла Розпорядження №790, яким встановила ОСОБА_1 до 15.10.2018р. тимчасовий графік побачень з малолітнім сином ОСОБА_6 в присутності матері дитини ОСОБА_2

22.04.2019р. Пустомитівська районна державна адміністрація прийняла Розпорядження №226, яким встановила ОСОБА_1 порядок побачень з малолітнім сином ОСОБА_6 без присутності матері дитини ОСОБА_2 поза межами господарського двору проживання у АДРЕСА_1 ,а саме:

- в першу, третю і п`яту суботу місяця з 10:00 до 13:00 год.;

- в другу і четверту неділю місяця з 16:00 до 20:00 год.;

- щовівторка та щочетверга з 17:00 до 19:00 год.;

-всі державні та релігійні свята, іменини,дні народження дитини, батьків чи родичів за попередньою домовленістю з ОСОБА_2

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, інших членів сім`ї та родичів визначений СК України.

Зокрема, особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У відповідності до ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов`язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (стаття 157 СК України).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для батьків (стаття 158 СК України).

І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до п. 8 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затверджене Постановою КМ України №800 від 24.09.2008р. ( в редакції від 03.10.2018р.) (надалі Положення), основною організаційною формою діяльності комісії є засідання, до участі у засіданнях якої обов`язково запрошуються повнолітні особи, стосовно яких приймається рішення або складається висновок. Ці особи повинні бути належним чином повідомлені про час та місце проведення засідання. У разі неявки таких осіб на засідання та неповідомлення про поважні причини відсутності, рішення або висновок можуть бути прийняті без їх участі на наступному засіданні комісії, про час та місце проведення якого такі особи повинні бути попереджені письмово.

Пунктом 7.7 Постанови визначено, що орган опіки та у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву та інші документи.

Про прийняте Пустомитівською РДА Розпорядження №226 ОСОБА_2 повідомлено листом №374/1 від 26.04.2019р., в якому зазначається, що Служба у справах дітей двічі 20.03.2019 р. та 03.04.2019р. скеровувала ОСОБА_2 запрошення на засідання комісії, однак представником відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження даних обставин.

За вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_2 не не була належним чином повідомлена про розгляд на комісії питання щодо її малолітньої дитини та, відповідно, при прийнятті рішення щодо встановлення графіку побачень батька з дитиною, не були враховані як інтереси дитини, так і її матері.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Бойко С.М.

Мікуш Ю.Р.