ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2713/20 Справа № 212/8641/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/8641/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року, яке ухвалене суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом, який уточнив у листопаді 2019 року, до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворюваннь внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2011 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 45 % ( 40% - вібраційна хвороба, 5% - туговухість) та визнано особою з інвалідністю третьої групи з 30 травня 2011 року до 01 червня 2012 року, з наступним переоглядом 01.05.2012 року.

При наступних переоглядах у 2012-2015 роках відсоток втрати професійної працездатності та група інвалідності не змінювались, з 25.05.2015 року встановлені безстроково.

Позивач вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, йому з вини відповідача спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПРАТ «ЦГЗК»в рахунок її відшкодування 187 785, 00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, постійно відчуває заніміння рук, біль та обмеження рухів в шийному і поперековому відділах хребта, утруднену ходу, біль у плечових, ліктьових суглобах, періодичний головний біль, запаморочення, загальну слабкість, втому, стійкий біль, порушення душевної рівноваги. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також посилається на постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року по справі № 6-65цс11, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування батькам моральної шкоди, завданої вбивством їх сина в 1 мільйон гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ЦГЗК» ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди,просить зменшити її розмір з 60 000,00 до 20 000,00 грн., в решті позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості, він є необґрунтованим та не відповідає сталій судовій практиці при розгляді аналогічних справ. Вважає, що у позивача виникли професійні захворювання внаслідок його роботи не тільки на ПАТ «ЦГЗК», але й на іншому підприємстві, що підтверджується Актом розслідування професійного захворювання.Крім того, матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 08.02.1978 року по 06.09.1990 року помічником машиніста екскаватора та машиністом екскаватора Криворізького Центрального гірничо-збагачувального комбінату, правонаступником якого є ПРАТ «ЦГЗК» (а.с.46-48).

06.09.1990 року позивач був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 48).

Відповідно до п.9,10,14 Акту № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 28.03.2011 року, діагноз ОСОБА_1 . Вібраційна хвороба першої-другої ст.: синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, в сполученні з синдромом попереково-крижової радикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді двостороннього, плечолопатковогоперіартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу з періартрозом, ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ст.). (надалі -вібраційна хвороба). Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху (а.с.14-18).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 березня 2019 року, причинами виникнення професійних захворювань ОСОБА_1 є праця позивача впродовж 23 років 03 місяців в умовах підвищених шкідливих виробничих факторів: рівень загальної вібрації 103-105 дБ при нормативному значенні 101дБ; рівень шуму 82-89 дБА при нормативному значенні 80дБА. (а.с.14-18).

У п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 28.03.2011 року, зазначено, що згідно «Інформаційної довідки про умови праці» від 27.04.2010 року № 49 А підтверджено працю позивача ОСОБА_1 з 08.02.1978 року по 06.09.1990 року на Криворізькому ЦГЗК та виконання робіт, які характеризувались дією загальної вібрації та шуму з перевищенням нормативних значень.

Пунктом 19 Акту встановлено, що керівництво Криворізького ЦГЗК, Управління залізничного транспорту Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат» під час праці ОСОБА_1 на цих цехах, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, комісія не визначила з причин зазначених в пункті 16 (а.с.14-18).

Висновком МСЕК від 01 червня 2011 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 45 %, (40% - вібраційна хвороба, 5% - туговухість) з 30 травня 2011 року до 01 червня 2012 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи (а.с.9,10).

Згідно висновку МСЕК від 25 травня 2015 року (серія 12 ААА № 004829) позивачу ОСОБА_1 , при повторному переогляді, встановлено 45 % втрати професійної працездатності (40% - вібраційна хвороба, 5% туговухість) та визнано особою з інвалідністю третьої групи з 01 червня 2015 року, безстроково ( а.с. 11,12).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 березня 2011 року, причиною професійних захворювань позивача є робота позивача, зокрема на підприємстві відповідача (8 років 10 місяців) в умовах шкідливих виробничих факторів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПРАТ «ЦГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Посилання представника відповідача, на те, що професійні захворювання у позивача виникли, внаслідок його роботи не тільки на ПРАТ «ЦГЗК», але й на іншому підприємстві, колегією суддів не приймаються, оскільки з акту розслідування професійного захворювання 28.03.2011 року (а.с. 14-18) вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривала робота, також і на підприємстві відповідача (8 років 10 місяці) в умовах запиленості робочої зони та впливу загальної вібрації, шуму, важкості праці, параметри яких перевищували нормативні значення та особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано керівництво відповідача.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, впродовж 8 років 10 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 45 % та визнання особою з інвалідністю третьої групи безстроково, що свідчить про незворотність втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача та відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: