Справа № 541/570/20
Провадження №2-о/541/58/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 серпня 2020 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

присяжних - Гутнік Л.М., Йовенко Л.І.

з участю секретаря - Калініченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересовані особи: Комунальне некомерційне підприємство «Миргородська центральна районна лікарня» Миргородської районної ради, Миргородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

27.03.2020 ОСОБА_1 подала до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області вищезазначену заяву, в якій просила визнати її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним та призначити її його опікуном. В заяві вказала, що дії та поведінка батька ОСОБА_3 свідчать про наявність у нього психічного розладу в зв`язку з чим він перебуває на обліку у лікаря-психіатра Миргородської ЦРЛ з 2014 року по даний час.

06.04.2020 ухвалою суду відкрито провадження по справі, призначено судово-психіатричну експертизу, зупинено провадження на час проведення експертизи (а.с.19-22).

12.05.2020 ухвалою суду провадження у справі поновлено для вирішення питання про склад осіб, які братимуть участь у справі (а.с.67-68).

22.05.2020 ухвалою суду залучено в якості заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.80-81).

15.07.2020 ухвалою суду зобов`язано Миргородську районну державну адміністрацію, як орган опіки та піклування надати висновок органу опіки та піклування щодо можливості ОСОБА_1 бути опікуном ОСОБА_3 та стосовно того, чи потребує ОСОБА_3 встановлення над ним опіки (а.с.94).

12.08.2020 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування про неможливість ОСОБА_1 бути опікуном ОСОБА_3 та недоцільність встановлення на ним опіки. Відповідно до висновку за ОСОБА_1 здійснюється догляд як за особою з інвалідністю ІІ групи ОСОБА_4 на підставі висновку лікарської комісії медичного закладу КНП «Миргородська ЦРЛ». В якому зазначено, що ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду, тому вона не може бути опікуном свого батька. У висновку зазначено про недоцільність призначення ОСОБА_3 опіки, оскільки до органу опіки та піклування не надходили відомості медичного закладу про наявність хронічного, стійкого психічного розладу в наслідок чого ОСОБА_3 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 103-107).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала, просила їх задовольнити, визнати батька ОСОБА_3 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її опікуном. Пояснила, що батько близько 2-х років проживає разом з ОСОБА_2 , а до цього проживав разом з нею. Вважає, що батько має психічний розлад. Це проявляється в тому, що за час коли він проживав з нею, він не спав ночами, а спав вдень, пив каву.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Миргородської РДА Петленко Л.В, що діє на підставі довіреності, при розгляді справи покладалася на розсуд суду.

Особа, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи.

Заінтересована особа ОСОБА_2 під час розгляду справи пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_3 , який проживає разом із нею з березня 2017 року та перебуває на її утриманні. Заперечувала факт перебування батька на обліку у лікаря психіатра. Зазначила, що батько повністю усвідомлює значення та наслідки своїх дій та може керувати ними. Вона це може визначити оскільки він проживає з нею і вона кожен день спілкується з ним. Категорично проти задоволення заяви її сестри ОСОБА_1 , про визнання батька недієздатним.

Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає разом із своєю дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виданою Хомутецькою сільською радою, свідоцтвом про її народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке свідчить про зміну прізвища, повідомленням про призначення допомоги ОСОБА_2 , як особі яка здійснює догляд за ОСОБА_3 (а.с.35, 42 на звороті, 48,61-63, 65, 74).

Відповідно до довідок КНП «Миргородська ЦРЛ» від 29.04.2020, 30.04.2020 ОСОБА_3 не перебуває на обліку в лікаря-психіатра Миргородської ЦРЛ, звертався за консультативною допомогою 12.10.2011р, 12.12.2012. Був взятий на консультативний нагляд, діагноз астено-невротичний розлад. В зв`язку із не зверненням більше 2-х років знятий з консультативного обліку (а.с. 31,32).

За місцем проживання характеризується позитивно. Як зазначено в характеристиці наданої виконавчим комітетом Хомутецької сільської ради ОСОБА_3 за час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг на його поведінку в сільську раду не надходило, спиртними напоями не зловживає (а.с.57).

Відповідно до висновків лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом першої чи другої групи внаслідок психічного розладу №5 від 02.04.2018 та №17, заявниця ОСОБА_1 1974 р.н. являється інвалідом ІІ групи безтерміново, за рівнем обмеження життєдіяльності - обмеження самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду. (а.с.37, 43 на звороті).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно норми частин 1, 2 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. ст. 41 ч.1, 55 ЦК України).

Відповідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнанні недієздатними.

Згідно частини 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Аналіз наведених положень цивільного закону дає підстави для висновку, що недієздатність особи - це втрата можливості користуватися своїми громадянськими правами внаслідок глибоких порушень психіки.

Отже суд може визнати фізичну особу недієздатною при наявності даних про те, що певний стан її психіки, який проявляється у хронічному, стійкому, тяжкому психічному розладі, позбавляє таку особу здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Такі дані про психічний розлад фізичної особи та вплив цього розладу на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними повинні бути достатніми і переконливими, в інакшому випадку будуть порушені права та законні інтереси такої особи.

Відповідно до Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Судом встановлено, що на обліку у лікаря психіатра ОСОБА_3 не перебуває, що підтверджено відповідно медичною довідкою.

З показів допитаної судом дочки ОСОБА_2 яка з ним проживає та здійснює за ним догляд, дослідженої характеристики наданої за місцем проживання, в поведінці ОСОБА_3 немає жодних ознак психічної хвороби, він повністю адекватний, контролює свої дії, себе повністю обслуговує, сторонньої допомоги не потребує, приймає активну участь у житті.

Суд приходить до переконання про недоцільність призначення по справі судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 .

Заявницею не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 страждає психічним захворюванням, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними, а відтак підстави для визнання його недієздатним відсутні. За своїм психічним станом на час розгляду справи опіки не потребує.

Враховуючи досліджені судом докази, позицію представника Миргородської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування, висновок органу опіки та піклування про неможливість ОСОБА_1 бути опікуном ОСОБА_3 та недоцільність встановлення на ним опіки та беручи до уваги довідку лікарні відповідно до якої ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, тому, відповідно до ч.1 ст.39 Цивільного кодексу України він не може бути визнаний недієздатним. Відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявлених ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.39, 58, 60, 63 ЦК України, ст.ст. 263-265, 300, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи - ОСОБА_3 недієздатним та призначення опікуна, заінтересовані особи: Комунальне некомерційне підприємство «Миргородська центральна районна лікарня» Миргородської районної ради, Миргородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення до Полтавського апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Суддя: С.В. Андрущенко-Луценко

Присяжні: Л.М. Гутнік

Л.І. Йовенко