Справа № 663/3368/19
Провадження № 2/663/55/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

10 лютого 2020 року м. Скадовськ Херсонської області

Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участі секретаря судового засідання Радіонової О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що 10 вересня 2018 року між нею та відповідачем у простій письмовій формі у вигляді розписки про отримання грошових коштів за земельну ділянку, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки призначеної для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,8000 га, розташованої на території Шевченківської сільської ради Скадовського району Херсонської області (за межами населеного пункту), відповідачу було передано готівкою грошові кошти у сумі 800 доларів США в рахунок оплати земельної ділянки, яку він передав їй у власність разом з оригіналом Державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язався до 10 травня 2019 року нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу даної земельної ділянки.

Зазначає, що фактично між нею та відповідачем досягнуто домовленостей щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, повністю виконано всі умови, пов`язані з купівлею-продажем вказаного нерухомого майна, але договір з нотаріальним посвідченням з вини відповідача до цього часу не укладено.

Для реалізації свого права власності вона в усній формі неодноразово зверталася з проханням нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, але відповідач ухиляється від вчинення такої дії пояснюючи це тим, що після отримання юридичної консультації він дізнався, що нотаріальне посвідчення договору можливе в односторонньому порядку без його участі, її доводи, що нотаріальне посвідчення договору здійснюється згідно чинного законодавства у двосторонньому порядку відповідач ігнорує та наполягає на правомірності своєї безпідставної та необґрунтованої позиції.

Позивачка, посилаючись на те, що через недотримання обов`язкової нотаріальної форми посвідчення договору не може в повному обсязі здійснювати свої права щодо користування, володіння та розпорядження належним їй майном, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,8000 га, (кадастровий номер :15:001:0026), призначеної для ведення особистого селянського господарства розташованої в Херсонській області Скадовського району на території Шевченківської сільської ради (за межами населеного пункту) - державний акт серії ЯК № 334348, укладеним між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 , а також визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку.

Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 14-15).

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 25-26).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Висловила позицію про підтримання нею позовних вимог та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 33).

Відповідач ОСОБА_2 , будучи у встановленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Оскільки зі змісту заяви позивачки вбачається, що вона не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

За змістом розписки про отримання грошових коштів за земельну ділянку від 10 вересня 2018 року: « ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 800 доларів США в рахунок оплати земельної ділянки площею 0,8000 га (кадастровий номер :15:001:0026), розташованої на території Шевченківської сільської ради Скадовського району Херсонської області (за межами населеного пункту), належної йому на праві власності та переданої у власність ОСОБА_1

Сума 800 доларів США сплачена ОСОБА_1 за вищевказану земельну ділянку є остаточною, сплачена в повному обсязі, ніяких претензій до неї ОСОБА_2 не має.

Оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 334348 ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 та зобов`язався до 10 травня 2019 року нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу даної земельної ділянки» (а.с. 6).

В матеріалах справи також міститься копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 334348, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,8000 га (кадастровий номер :15:001:0026), розташованої на території Шевченківської сільської ради Скадовського району Херсонської області (за межами населеного пункту), цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства (а.с. 7).

Загальні норми визнання цивільно-правового договору укладеним наводяться в частині 1 статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

Статтею 132 Земельного кодексу України визначений зміст угод про перехід права власності на земельні ділянки, які укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім`я та по батькові громадянина, назва юридичної особи; б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) права та обов`язки сторін; ж) кадастровий номер земельної ділянки; з) момент переходу права власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно зі статтею 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За положеннями статті 220 ЦК України:

-у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина 1);

-якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (частина 2).

Відповідно до пункту 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини 2 статті 220 ЦК України.

Отже, однією з умов застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі за № 6-1288цс17.

Разом з тим, позивачкою не доведено в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.

Доказів звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з приводу нотаріального укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, та відмови останнього від укладення договору чи неявки до нотаріальної контори на вимогу позивачки, не надано.

Доводи позивачки про її неодноразове звернення до відповідача з цього приводу в усній формі та його категоричної відмови, жодним доказом не підтверджені, а тому не приймаються судом до уваги.

Отже, оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачкою вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 289ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на земельну ділянку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу позивачем до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Скадовський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо на нього не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2020 року.

Суддя Пухальський С. В.