Справа № 521/4324/20
Провадження № 2/521/2226/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Мурзенка М. В.

при секретарі - Корнієнко Л. В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Пилипчук І. Г.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю шляхом виселення, в якому просить суд усунути ОСОБА_1 , перешкоди у користуванні власністю будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що позивачу належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований таким, що постійно мешкає у с. Плахтіївка Саратського району Одеської області. Відповідач ОСОБА_2 попросив дозволити йому тимчасово на кілька місяців пожити у будинку позивачки, доки не зайде житло та постійну роботу у м. Одесі. Він пояснив, що у Саратському районі він не може знайти роботи, тому вирішив приїхати до Одеси, де скоріш знайде роботу та винайме житло. Позивачка зазначає, що відповідачем порушені її права як власника нерухомого майна - його проживання у жилому приміщенні позивачки взагалі без правових підстав та її згоди. Через три місяці після вселення відповідача позивачка запропонувала йому звільнити житло. Він вчинив скандал, став нецензурно лаятись, погрожував викинути з будинку, розтрощив посуд, меблі, навіть зламав паркан. Кидався бити позивачку. ОСОБА_1 була змушена заховатися у будинку своєї знайомої на іншому кінці вулиці. Життя позивачки у власному будинку стало нестерпним. Відповідач категорично відмовляється весь цей час виселитися, чинить перешкоди у користуванні власністю. Усі спроби мирно вирішити питання - виселити тимчасового мешканця не дають позитивних результатів. У зв`язку з чим, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2020 року позовна заява була залишена без руху, так як вона не відповідала вимогам ст.ст. 95, 175 ЦПК України.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 06 квітня 2020 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу у підготовчому судовому засіданні на 05 травня 2020 року.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 02.07.2020 року (протокольною) по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по сутні на 13.07.2020 року.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому засіданні додатково пояснила суду, що відповідач, є чоловіком її доньки, ОСОБА_3 , в будинку мешкає позивач, її донька з відповідачем, та двоє їхніх дітей, між сторонами по справі склались неприязні стосунки, позивач позбавлена можливості вільно користуватись приміщеннями загального користування, відповідач завів домашніх тварин, які створюють позивачу незручності, позивач неодноразово зверталась в поліцію з приводу неправомірної поведінки відповідача, витрати на комунальні послуги в розмірі 50 % їх вартості надає донька позивача.

Представник позивачки - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила їх задовольнити з зазначених підстав.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, в судовому засіданні пояснив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка доводиться дочкою позивачки, за згодою позивачки вселились в будинок за адресою АДРЕСА_1 , в теперішній час в ньому проживають позивач, відповідач з дружинною та двоє дітей, будинок має спільний коридор та санвузол, проводив в будинку ремонтні роботи, іншого нерухомого майна він та його дружина не мають, також не мають фінансової можливості винайняти житло, несуть половину витрат на комунальні послуги, які сплачує позивач як власниця будинку, із позивачем склались неприязні стосунки, вона ображає дітей, ховає речі, викликає поліцію.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.9)

Вказаний будинок складається з трьох житлових кімнат площею 15.8, 9.5, 10. 3 кв.м., веранди, кухні та санвузла, що підтверджується копією технічного паспорту на будинок (а.с. 48-51)

З пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що позивач займає кімнату площею 15,8 кв.м., відповідач із дружиною ОСОБА_3 , дітьми ОСОБА_5 2007 р.н. та ОСОБА_6 2013 р.н.- кімнати площею 10,3 та 9,5 кв.м., в загальному користуванні знаходяться приміщення веранди, кухні та санвузла.

Також із пояснень сторін вбачається, що відповідач із родиною в спірному будинку проживає близько трьох років.

Між сторонами по справі існують неприязні стосунки, позивач неодноразово зверталась до органів поліції з приводу поведінки відповідача, що підтверджується копіями листів Хмельницького ВП Малиновського ВП ГУНП в Одеській області (а.с. 30,31)

Відомостей про притягнення відповідача до відповідальності за фактами даних звернень суду не надано.

Відомості про наявність у відповідача іншого житла в м. Одесі суду не надано.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З наведеного слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником (житловий сервітут).

Відповідно до ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї власника належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом та ведуть спільне господарство.

Враховуючи, що відповідач із родиною вселився до належного позивачу будинку зі згоди позивачки, яка є його власницею, тривалий період проживання у вказаному будинку, проживання в ньому дружини та дітей відповідача, викладене, суд доходить висновку, що відповідач має право користування житловими приміщеннями будинку, належного позивачу.

Відповідно до ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі:

1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;

2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;

3) спливу строку, на який було встановлено сервітут;

4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;

5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;

6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

В розумінні вказаної статті Конвенції, житловий будинок позивача є для відповідача житлом.

Враховуючи, що відповідач із родиною вселився до належного позивачу будинку зі згоди позивачки, яка є його власницею, тривалий період проживання у вказаному будинку, проживання в ньому дружини та дітей відповідача, щодо яких питання про виселення судом не вирішується, відсутність у відповідача іншого житла в м. Одесі, суд доходить висновку, що виселення його з житлового будинку позивача є непропорційним втручанням в гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право відповідача на повагу до приватного та сімейного життя, оскільки фактично призведе до роз`єднання родини відповідача, розлучення його із його дружиною та дітьми.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для припинення права користування відповідача житловими приміщеннями спірного будинку, виникнення неприязних стосунків з позивачем не може бути єдиною підставою для позбавлення його житла.

Таким чином, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні належним їй будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, що не позбавляє позивача права звернутись до суду за захистом своїх прав в інший спосіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141 ,259, 263-265ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю шляхом виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 серпня 2020 року.

Головуючий: