Справа № 1412/3790/12
Провадження № 6/487/223/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Дорош В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» про заміну позивача та стягувача,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2020 року до суду надійшла заява ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» про заміну позивача та стягувача публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» у справі №2/1412/3521/12 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Розгляд справи просив проводити без участі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС».

Стягувач і боржник до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 5222,54 грн. та судовий збір 214,60 грн.

23 квітня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» був укладений Договір відступлення права вимоги № 2230/К, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передав (відступив), а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 .

Також факт набуття прав вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» підтверджується платіжним дорученням № UA95339075 від 16 квітня 2020 р., протоколом електронного аукціону та витягом з Реєстру боржників.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Тлумачення ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); факторингу (гл.73 ЦК України).

Згідно із ч.5 ст.15 Закону «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №2-3897/10.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована сторона), державний або приватний виконавець.Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Отже, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

В Автоматизованій системі виконавчих проваджень, відсутня інформація щодо виконавчих проваджень про стягнення, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором, що свідчить про не звернення позивачем до виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

Враховуючи наведене, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, відсутність відомостей про відкриття виконавчого провадження, судом встановлено наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому листі.

Вимоги про заміну позивача на даній стадії процесу не передбачені чинним ЦПК України, а передбачена заміна стягувача. Тому вимоги заявника в частині заміни позивача у справі задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 442 ЦПК України, ст. 512 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» про заміну позивача та стягувача задовольнити частково.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» (, місцезнаходження: 04070, м. Київ. вул. Сагайдачного/Ігорівська, буд.10/5а) у виконавчому листі № 2/1412/3521/2012 р., виданому Заводським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 5222,54 грн. та судовий збір 214,60 грн.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Суддя З.М. Сухаревич