ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/689/16-ц
номер провадження 4-с/695/2/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря Біленко Н.Г.,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Черненко Олександри Анатоліївни від 18.07.2019р. про відкриття виконавчого провадження № 59582739, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Черненко О.А. від 18.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження за №59582739.

Скарга мотивована тим, на виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2017 року по справі №695/689/16-ц державним виконавцем Черненко О.А. було відкрито 18.07.2019 року виконавче провадження №59582739, яке, на думку скаржника, є незаконним, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2019 року прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Так, скаржник наполягає, що стягувачем у вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження зазначена ОСОБА_2 , що не відповідає рішенню суду, де позивачем, а отже і стягувачем є ОСОБА_3 . Окрім того, у вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження вирішено стягнути зі скаржника виконавчий збір у розмірі 54160 грн., однак виконавчий лист, на підставі якого і відкрито виконавче провадження, містив вимогу про солідарне стягнення основної суми, тому, на думку скаржника, виконавчий збір має розраховуватись з половини суми, що підлягає стягненню з окремого боржника в солідарному порядку.

Скаржник також вказує, що державним виконавцем порушені вимоги ст.. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» в частині надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, адже постанова боржнику була направлена простою поштовою кореспонденцією.

Вказані вище обставини свідчать про грубі порушення державним виконавцем норм чинного законодавства при винесені зазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження, тому скаржник просив суд визнати неправомірною та скасувати вказану постанову про відкриття виконавчого провадження №59582739.

У судовому засіданні представник скаржника - Пономаренко В.В. вимоги вказаної скарги підтримав та наполягав на її задоволенні з підстав, які наведені у скарзі. Окрім того вказував, що державний виконавець внесла зміни до виконавчого провадження в частині зміни прізвища, імені та по батькові стягувача, однак повинна була вжити заходи щодо ідентифікації особи стягувача та в разі з`ясування відсутності підтвердження особи як належного стягувача повернути виконавчий документ без прийняття до виконання, чого не зробила.

Державний виконавець Черненко О.А. та інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності інших учасників процесу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Черненко О.А. 18.07.2019 року винесено постанову, якою було відкрито виконавче провадження за №59582739 по виконанню виконавчого листа за №695/689/16-ц, який виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 17.07.2019 року.

Скаржник, оскаржуючи вказану постанову, наполягає, що стягувач, який зазначений у ній, а також подальші дії державного виконавця щодо заміни прізвища, ім`я та по батькові стягувача по виконавчому провадженні є неправомірними, тому постанова державного виконавця порушує норми чинного законодавства та має бути скасована.

Разом із тим з копії наданих до суду матеріалів виконавчого провадження № 59582739 вбачається, що суд вирішив стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 541600 грн. боргу за грошовим зобов`язанням, про що зазначено у виконавчому листі від 17.07.2019 року, який міститься у матеріалах виконавчого провадження. У вказаному виконавчому листі стягувачем зазначений саме ОСОБА_3 .

У подальшому, на підставі довіреності ОСОБА_3 від 25.03.2016 року, ОСОБА_2 звернулася до Золотоніського МР ВДВС ГТУЮ із заявою від 17.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Таким чином судом встановлено, що стягувачем по вказаній справі є саме ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , що не заперечується і самим скаржником по справі.

Отже, у державного виконавця при зверненні ОСОБА_2 до виконавчої служби із заявою від 17.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження були відсутні підстави для повернення виконавчого документа, оскільки остання діяла в інтересах ОСОБА_3 ..

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2019 року державний виконавець вказала стягувачем ОСОБА_2 , однак вказане не свідчить про зміну особи стягувача чи стягнення боргу за рішенням суду на користь особи, відмінної від особи, яка зазначена у виконавчому листі.

При цьому 09.12.2019 року державним виконавцем Черненко О.А. була винесена постанова по виконавчому провадженню №59582739 про внесення змін в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме

замість Ім`я: ОСОБА_5 зазначено Ім`я: ОСОБА_6

замість По батькові; ОСОБА_7 зазначено По батькові: ОСОБА_8

замість Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2

замість РНОКПП: НОМЕР_1 зазначено РНОКПП: НОМЕР_2 .

Як вбачається з даної постанови, державний виконавець керувався саме п. 14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, яка передбачає, що у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець за наявності підтвердних документів (про внесення змін до установчих документів, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану, копії паспорта) своєю постановою змінює назву сторони виконавчого провадження. Така постанова виконавця приєднується до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.Якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова виконавця долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Отже, вказана норма надає можливість державному виконавцю вносити відповідні зміни в назву сторони виконавчого провадження, в тому числі у випадку виявлення технічної помилки чи описки в реєстраційних даних.

Така зміна не свідчить про зміну особи стягувача, тому не може визнаватися протизаконною.

У відповідності до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі обов`язково мають бути зазначені його назва, дата видачі, найменування органу, посадової особи, що видали документ, дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ, найменування стягувача і боржника, їх адреси, дата і місце народження боржника та його місце роботи (для громадян), номери рахунків у кредитних установах (для юридичних осіб), а також резолютивна частина рішення, дата набрання чинності рішення та строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вказані вимоги державним виконавцем були дотримані.

Велика Палата Верховного Суду 24 квітня 2019 року розглянула справу № 914/3587/14, де зазначила, що Палата Верховного Суду вважає, що особа набуває статусу сторони виконавчого провадження (як стягувач або боржник) з моменту видачі на її користь (в її інтересах) відповідного виконавчого документа. При цьому відкриття виконавчого провадження не впливає на наявність (або ж відсутність) такого статусу особи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що на відміну від заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником, у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (стаття 15 Закону України «Про виконавче провадження», пункт 14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень). Звідси, зміна найменування юридичної особи як сторони виконавчого провадження не потребує її заміни судом, а здійснюється постановою виконавця, якою змінюється назва відповідної сторони такого провадження.

Доводи скарги щодо наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу є безпідставними. Як убачається із поданої заяви, у ній зазначені всі необхідні реквізити для примусового виконання судового рішення, передбачені частиною третьою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Подання такої заяви уповноваженим представником стягувача, не змінює по суті поданої стягувачем заяви про примусове виконання. Відтак, повернення державним виконавцем виконавчого документа було б протиправним.

Помилка, яка зазначена в постанові про відкриття виконавчого провадження, як полягає у зазначенні представника стягувача, а не самого стягувача, та яка в подальшому державним виконавцем була виправлена, має формальний склад та не свідчить про невідповідність виконавчого документа вимогам статей 4, 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Що стосується доводів скаржника про зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження необґрунтованої суми виконавчого збору, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, з наведеного вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Таким чином, спори про стягнення виконавчого збору відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

У своїй скарзі скаржник вказує, що оспорювана постанова була направлена державним виконавцем в порушення ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» простою поштовою кореспонденцією, тому права боржника порушені.

Разом із тим судом встановлено, що боржник отримала вказану постанову про відкриття виконавчого провадження 19.07.2019 року, про що прямо вказала у своїй скарзі.

Окрім того, із копії матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що на виконання п. 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2019 року подала 26.07.2019 року декларацію про доходи та майно боржника, що свідчить про належну обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 28 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження» визначено відповідальність за невиконання законних вимог виконавця та порушення вимог цього Закону

Отже, відповідно до змісту наведених норм, боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Підставою для накладення штрафу є невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду.

У випадку неналежного повідомлення боржника вчинені державним виконавцем виконавчі дії можуть бути оскаржені, але закон не ставить вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження у випадку повідомлення боржника у неналежній формі, тим більше, що як з`ясовано судом боржник був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, тому порушення його прав відсутні.

Відповідно до ст.. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, із норм чинного законодавства вбачається, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, виходячи із системного аналізу норм права та доказів вивчених судом у судовому засіданні, з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що вказана скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛА

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, в порядку визначеному ст.ст.354,355 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвалу залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст ухвали виготовлений 14 серпня 2020 року.