Справа № 345/590/20
Провадження № 22-ц/4808/779/20
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене суддею Онушканичем В.В. 21 квітня 2020 року в м. Калуші, повний текст якого виготовлено 21 квітня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями поліцейського,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями поліцейського.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02.06.2018 року поліцейським СРПП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим сержантом Олійником Й.Й. винесено стосовно нього постанову серії НК №051857 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Про факт складення відносно нього протоколу та накладення адміністративного стягнення позивач вперше дізнався 04.07.2019 року від державного виконавця.

Позивач стверджував, що події, які зазначені у постанові, взагалі не мали місця, а окремі його анкетні дані не відповідають реальним. Крім того 02.06.2018 року о 04 год. 10 хв. по вул. Долинська в м. Калуші позивач не перебував.

Вважаючи, що дана постанова незаконна з підстав порушення норм матеріального права у зв`язку із відсутністю будь-якої події, зазначеної в ній, 08.07.2019 року позивачем було подано до Калуського міськрайонного суду позовну заяву про скасування вищевказаної постанови.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 7 жовтня 2019 року позов задоволено частково, постанову скасовано у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Калуського міськрайонного суду від 07.10.2019 року скасовано, постанову про накладення адміністративного стягнення скасовано, провадження у справі закрито. Судом апеляційної інстанції не встановлено в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій поліцейського СРПП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого сержанта ОСОБА_2 йому було спричинено моральні страждання, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності.

На його думку завдана моральна шкода полягає у великих душевних стражданнях і позбавленні психічного благополуччя внаслідок усвідомлення ним факту незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Також моральна шкода полягає у тому, що він змушений був звертатися до суду з приводу незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, витрачаючи при цьому свій особистий час, кошти та здоров`я.

Враховуючи глибину душевних страждань, характер та тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану із врахуванням вимог розумності та справедливості, позивач просив стягнути шляхом списання коштів з держави через Калуське управління державної казначейської служби України Івано-Франківської області з єдиного казначейського рахунку на його користь 95000,00 грн. моральної шкоди, завданої протиправними діями поліцейського СРПП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого сержанта Олійника Й.Й.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 21 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Калуське управління державної казначейської служби України Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 2500,00 грн. моральної шкоди, завданої протиправними діями поліцейського СРПП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого сержанта Олійника Й.Й., а також 25,00 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Головне управління Казначейства здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за власні дії, однак будь-яких протиправних дій відносно позивача не здійснювало, його права та охоронювані законом інтереси не порушувало, що підтверджується і тим, що позивач не вказує на Головне управління Казначейства як на порушника своїх прав.

Також жодним нормативним актом не передбачено покладення відповідальності на Головне управління казначейства за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування.

Вважає, що жодним рішенням суду або іншим документом не визначено, що дії органів поліції були незаконними, а відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями, як необхідну умову деліктної відповідальності, виключає можливість такої відповідальності.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року не визнано протиправними дії поліції, а скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення, винесену поліцейським СРПП Калуського ВП Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області старшим сержантом Олійником Й.Й. стосовно позивача та закрито провадження у справі. Відтак, право на відшкодування шкоди у позивача відсутнє. Такий підхід підтверджується правовою позицією, зазначеною в рекомендаціях Президії Вищого господарського суду України від 29 грудня 2007 року №04-5/239.

Відповідно ж до пунктів третього, четвертого постанови Пленуму Верховного Суду України ід 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб і у позовній заяві про відшкодування такої має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Таким чином вважає висновок суду першої інстанції про відшкодування позивачу моральної шкоди безпідставним.

Крім того зазначає, що позивачем залучено до справи співвідповідача Головне управління держаної казначейської служби в Івано-Франківській області, а в рішенні вказано стягнути кошти через Калуське управління державної казначейської служби України Івано-Франківської області, яке не є стороною по справі.

З огляду на наведені обставини просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду від 21 квітня 2020 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що твердження апелянта про покладення на нього відповідальності за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування не відповідає дійсності, оскільки згідно практики Верховного Суду, зокрема по справах №521/10640/15-ц та 520/3307/16-ц обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україну шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Також вказує, що у мотивувальній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року зазначено, що визнання дій інспектора протиправними охоплюється вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду представники апелянта та Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Позивач та представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Калуського міськрайонного суду від 07.10.2019 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції Калуського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області старшим сержантом Олійником Йосипа Йосиповича, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Калуський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії НК №051857 від 02.06.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року скасовано рішення Калуського міськрайонного суду від 07.10.2019 року. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК №051857 від 02.06.2018 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Зазначено, що в діях ОСОБА_1 судом не встановлено наявності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, що в розумінні п. 1 ст. 247 КУпАП є обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності, а тому позивач не може нести адміністративну відповідальність за порушення пп. 2.9 «в» ПДР України. При цьому позовні вимоги про визнання дій старшого сержанта поліції Калуського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області Олійника Й.Й. протиправними охоплюються вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки відносяться до процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с. 8-13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями поліцейського, суд першої інстанції виходив з того, що факт незаконних дій старшого сержанта поліції Калуського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 підтверджений судовим рішенням та не підлягає доведенню. Тому на підставі ст.ст. 23, 1173-1174 ЦК України суд вважав, що з урахуванням перенесених моральних страждань та обставин справи, на користь позивача слід стягнути 2500,00 грн. компенсації моральної шкоди. При цьому таке стягнення необхідно проводити з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Калуське управління державної казначейської служби України Івано-Франківської області.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підставою для відшкодування шкоди у даній справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання.

У даному випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18) зазначено, що статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Таким чином колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що жодним рішенням суду не визнано дії поліцейського протиправними, а тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить незаконність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 10.01.2019 року в справі №532/1243/16-ц (провадження №61-34251св18), від 26.02.2020 року в справі №142/143/17 (провадження №61-5739св19), від 01.07.2020 року в справі №347/1977/17 (провадження №61-10582св18).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що в рішенні суду першої інстанції вказано стягнути кошти через Калуське управління державної казначейської служби України Івано-Франківської області, яке не є стороною по справі, то слід зазначити наступне.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19) вказано, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у визначеній судом сумі. Разом з тим, судом не враховано належний порядок списання таких коштів, а тому рішення суду в частині задоволення позовних вимог та стягнення судового збору слід змінити, стягнувши 2500 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди та 25 грн. 00 коп. судового збору на користь ОСОБА_1 з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 21 квітня 2020 року в частині задоволення позовних вимог та стягнення судового збору змінити.

Стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) у відшкодування моральної шкоди 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. та 25 (двадцять п`ять) грн. 00 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин

Повний текст постанови складено 21 серпня 2020 року.