КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/931/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що Розпорядженням голови Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Гаряга О. № 463 від 31 травня 2019 року «Про встановлення громадянину ОСОБА_2 графіка побачень з малолітньою донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 » встановлено ОСОБА_2 обов`язкові дні та години для побачень і участі у вихованні з малолітньою донькою ОСОБА_4 : щовівторка та щочетверга з 16.00 до 20.00 год.; І та II суботу та неділю місяця з 9.00 до 20.00 год.; 1/3 частка усіх канікул.

ОСОБА_1 вважає вказане розпорядження незаконним та таким, що пройняте виключно на користь батька, оскільки при прийнятті рішення про відвідування батьком дитини не враховано думку матері, а також інтереси самої дитини, режиму дня малолітньої та особливостей її харчування.

Зазначала, що особливу увагу до дитини ОСОБА_2 почав проявляти лише напередодні свого звернення до Служби у справах дітей та сім`ї. Останній не реалізує свої батьківські права та не виконує батьківські обов`язки, які полягають, зокрема, в утриманні, матеріальній допомозі на дитину та у вихованні.

Окрім того, в порушення вимог п. 73 Порядку № 866, службою у справах дітей не було складено висновок щодо участі батька у вихованні дитини. Крім того, працівниками служби не було проведено бесіду із батьками. Комісією при розгляді заяви ОСОБА_2 не взято до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків та особисту прихильність дитини до кожного з них.

Разом з тим, ОСОБА_2 не позбавлений права спілкуватися із дитиною в будь-який час та спосіб за домовленістю із матір`ю, оскільки дії останньої не спрямовані на перешкоджання батькові спілкуватися з дитиною, а мають на меті лише стабілізацію психоемоційного стану доньки, яка налякана поведінкою батька. Проте, ОСОБА_2 систематично налаштовує доньку проти матері, зловживає довірою доньки і повідомляє їй завідомо неправдиву інформацію про матір.

Також оскаржуване розпорядження прийнято без врахування обставин, які мають істотне значення і є обов`язковими для встановлення. Зокрема, комісією залишено поза увагою, що ОСОБА_2 не надано довідку про розмір заробітної плати, довідки з місця проживання (Форми 3), довідки про місце роботи та його характеристики з місця роботи. Розпорядження прийнято без встановлення фактичною проживання батька.

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про порушення прав дитини та позивача.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд першої інстанції визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Гаряга О. № 463 від 31 травня 2619 року «Про встановлення громадянину ОСОБА_2 графіка побачень з малолітньою донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи.

Зокрема ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, зокрема, положення абзацу першого пункту 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866(далі - Порядок № 866) в редакції на 22.05.2019, оскільки положеннями абзацу першого пункту 73 цього Порядку визначено, що батько, який проживає окремо від дитини подає довідку з місця реєстрації (проживання).

Відповідачі у справі не надали суду жодного належного доказу на підтвердження того, що проводились бесіди з матір`ю, батьком дитини та безпосередньо з дитиною до прийняття спірного розпорядження.

Судом першої інстанції також залишено поза увагою доводи ОСОБА_1 про порушення відповідачем вимог, встановлених абз. 2 ч. 2 ст. 158 СК України, зокрема відповідачами при прийнятті оскаржуваного рішення, вивчення умов життя матері не проводилось, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, службою сім`ї та дитини враховано не було при встановленні графіку спілкування батька з дитиною.

Окрім того, при прийнятті оскаржуваного розпорядження не було враховано, що ОСОБА_2 не виконує обов`язки, визначені в статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, щодо зобов`язання батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Більше того, судом не було враховано, що до прийняття комісією спірного рішення ОСОБА_1 подала до Шевченківського суду м. Києва позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 аліментів та встановлення останньому графіку спілкування з дитиною (справа № 761/19064/19).

Судом першої інстанції також не було враховано, що дитина має емоційну прив`язаність до матері, а тому у період канікул не має розлучатися зі своєю матір`ю. Також ОСОБА_1 вважає, що судом не було застосовано до спірних правовідносин принцип 6 Декларації про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, яка підлягає застосуванню в Україні по ст. 9 Конституції України, за яким дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Крім того, при встановленні графіку побачень з дитиною не було враховано, що з 01 вересня 2019 року, дитина буде навчатися в школі, відповідно проведення часу з батьком щовівторка та щочетверга з 16.00 до 20.00 год. унеможливить денний сон дитини та відпочинок після школи, а повернення до дому о 20.00 год. унеможливить підготовку шкільних уроків та суттєво порушить графік нічного сну і як наслідок негативно вплине на фізичний стан дитини.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в якому зазначено, що ОСОБА_2 було надано належним чином завірену копію паспорту з відміткою про реєстрацію місця проживання, а тому твердження ОСОБА_1 про ненадання довідки з місця реєстрації суперечить дійсним обставинам справи.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення не було проведено бесіду з обома батьками, то з матір`ю дитини така бесіда проводилася після ознайомлення із заявою ОСОБА_2 про встановлення порядку спілкування з донькою, а матір`ю дитини - ОСОБА_1 було висловлено свої думки у письмовому вигляді. Доказів щодо того, що така бесіда не проводилася з батьком дитини позивачем не надано.

Щодо того, що бесіда не проводилася з дитиною, то ОСОБА_1 відмовилася від проведення психологічної роботи в Міському центрі з дитиною, повідомивши, що дитина працює зі спеціалістами в медичній установі і додаткового обстеження не потребує.

Стосовно посилання позивачки на рішення ССПЛ «Савіни проти України», то розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення її коріння, з цим неможливо не погодитись, адже як визначено ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом видача даного розпорядження в першу чергу реалізоване на забезпечення права дитини на спілкування з батьками, яке охороняється законодавством України і має своє відображення в Сімейному Кодексі України, Конвенції про контакт з дітьми (ратифікована Україною 20.09.2006), ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини (від 20.11.1989, ратифікована Постановою ВР N 789 - XII від 27.02.1991).

Відповідно до ст. 2 Сімейного кодексу України дитина належить до сім`ї батьків і тоді коли спільно з ними не проживає, тобто ОСОБА_1 порушує встановлений принцип ЄСПЛ стосовно збереження сімейних зв`язків, а посилання на те що, до складу сім`ї входить тільки матір та бабуся дитини не відповідає чинному законодавству, та загальноприйнятим суспільним нормам.

На підставівикладеного у відзиві на апеляційну скаргу Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На адресу суду апеляційної інстанції надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 , в якому зазначено, що надання копію паспорту з відміткою про реєстрацію даного громадянина замість довідки з місця реєстрації не відповідає чинному законодавству України.

Відповідно до п. 43 Порядку № 866, за результатами бесіди з дитиною складається довідка.

Згідно п.53-2 Порядку № 866 служба у справах дітей за місцем проживання батьків протягом 20 робочих днів після надходження зави про відвідування, спілкування, забирання дитини додому на вихідні дні чи на канікули проводить бесіди з батьками та складає акт обстеження житлово-побутових умов батьків. А також готує відповідний висновок про надання дозволу або відмову в його наданні.

Отже, положеннями вищевказаних норм однозначно унормовано які саме письмові документи мають складатися працівниками служби у справах дітей при проведенні бесід з батьками та дитиною, разом з тим відповідачами у справі не були надані такі документи ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного у відповіді на відзив ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягала на задоволенні апеляційної скарги з підстав, що в ній зазначені.

Відповідачі у справі, які з`явилися в судове засідання заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 8).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9) та проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за вказаною адресою.

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 31 травня 2019 року №463 «Про встановлення громадянину ОСОБА_2 графіка побачень з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » встановлено ОСОБА_2 наступний графік побачень з малолітньою донькою ОСОБА_4 , а саме: щовівторка та щочетверга з 16.00 до 20.00 год.; І та II суботу та неділю місяця з 9.00 до 20.00 год.; 1/3 частка усіх канікул (а.с. 16).

Зазначене розпорядження було прийнято на підставі заяви батька дитини, а також враховуючи висновок комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній у м. Києві державній адміністрації (протокол засідання від 22 травня 2019 року №10).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання незаконними та скасування рішення Розпорядження від 31 травня 2019 року №463, або доказів, які б свідчили, що вказане Розпорядження було прийнято всупереч інтересам дитини чи інтересам ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Так, відповідно до ст. 1 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них. має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Статтею 2 Конвенцією про контакт з дітьми (ратифікована Україною 01 квітня 2007 року) визначено, що «контакт» означає: і) перебування дитини протягом обмеженого періоду разом з особою, яку зазначено в статті 4 або 5 і з якою вона зазвичай не проживає, чи зустріч з такою особою; іі) будь-яку форму спілкування між дитиною й такою особою; ііі) надання інформації такій особі про дитину або дитині про таку особу; b) "розпорядження про контакт" означає рішення судового органу стосовно контакту, зокрема угоду про контакт, яка була схвалена компетентним судовим органом або формально складена чи зареєстрована як автентичний документ і яка підлягає виконанню; с) "дитина" означає особу віком до 18 років, стосовно якої розпорядження про контакт може бути видане або виконане в Договірній Державі; d) "сімейні зв`язки" означає близьку спорідненість, наприклад між дитиною та її бабусею й дідусем або рідними братами й сестрами, яка ґрунтується на законі або de facto сімейних стосунках; е) "судовий орган" означає суд або адміністративний орган, що має рівноцінні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 73 Постанови Кабінету міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування дитини) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації, копію свідоцтва про укладання або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Також ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Чинним сімейним законодавством України передбачено, що на обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.

Сімейним кодексом України встановлені гарантії прав та обов`язків того з батьків, що проживає окремо від дитини, а саме право та обов`язок того хто проживає окремо від дитини брати участь у її вихованні.

Батьки несуть відповідальність за життя та здоров`я дитини, та повністю відповідають за її виховання, здоров`я та розвиток, а також її вчинки, незважаючи на те, що проживають нарізно.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що держава Україна має позитивний обов`язок вжити всіх можливих заходів для сприяння контактам дитини і того з батьків, хто проживає окремо, а непорозуміння між батьками не позбавляють державу від її обов`язків.

Частиною 1 статті 4 Конвенції про контакт з дітьми (ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року і набула чинності для нашої держави 01 квітня 2007 року) передбачено право дитини та її батьків на встановлення та підтримку регулярного контакту одне з одним.

Також ст. 7 Конвенції про контакт з дітьми визначено, що під час вирішення спорів стосовно контакту органи вживають усіх належних заходів для забезпечення, перед прийняттям рішення, наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson у. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія А, N 250, ст. 35-36, § 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції була надана належна правова оцінка наявним у матеріалах справи доказам та погоджується з тим, що чинним законодавством України не передбачено обов`язку органів опіки та піклування витребовувати у заявника довідки з місця проживання, оскільки інформація про зареєстроване місце проживання міститься у паспорті заявника, а також та обставина, що батько та дитина не проживають разом не спростовується матеріалами справи та позивачем у справі.

Щодо наданого ОСОБА_1 висновку Міського центру дитини №205 від 11 жовтня 2019 року, який було складено практичним психологом ОСОБА_7 за результатами проведеного психологічного обстеження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд апеляційної інстанції не приймає такий висновок до уваги, оскільки він не був предметом дослідження судом першої інстанції та проведений вже після закриття підготовчого судового засідання. Окрім того, ОСОБА_1 не зазначила в апеляційній скарзі підстав, які б унеможливили проведення такого психологічного обстеження до закінчення судом першої інстанції підготовчих дій.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що фактично ОСОБА_1 оскаржує розпорядження голови Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 463 від 31 травня 2619 року «Про встановлення громадянину ОСОБА_2 графіка побачень з малолітньою донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 » з тих підстав, що з нею не було узгоджено графік побачень батька з дитиною, при цьому не просить суд скасувати таке розпорядження в частині та не надає бажаного графіку побачень дитини з батьком.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасоване з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 263, 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування розпорядження залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: