РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

28 серпня 2020 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

(Справа № 285/3055/19, провадження у справі № 2-др/285/8/20)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини будинку та земельної ділянки, що перебувають у спільній частковій власності

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду перебувала вищезазначена справа.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14 травня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Проте під час проголошення рішення суду не вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що є необхідність в ухваленні додаткового рішення по справі із наступних підстав.

Так відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

До суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_3 про винесення додаткового рішення про вирішення питання щодо судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 направив до суду відзив на заяву, де просить відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Таким чином, враховуюче те, що оскільки позовні вимоги було задоволено повністю, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 2523,58 грн.

Доводи відповідача, що він звільнений від сплати судового збору оскільки відноситься до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи є помилковим. Згідно п. 10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються лише позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Щодо стягнення судових витрат за проведення експертизи, то суд при їх розподілі враховує те, що висновок експерта, якій було замовлено та оплачено позивачем, був не повний, що викликало необхідність проведення додаткової експертизи, і саме варіанти по додатковому висновку експерта були погоджені між сторонами і враховані при розподілі будинку та земельної ділянки. В зв`язку з цим, суд вважає, що витрати, які позивач поніс за проведення експертизи, і яка не була взята судом до уваги при ухваленні рішення, не підлягають стягненню з відповідача.

Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, то суд при їх розподілі враховує, поведінку сторін, які після проведення додаткової експертизи узгодили варіант розподілу майна, що фактично вирішило спір між ними. Також суд враховує, що згідно Акту про надання правової допомоги від 09.09.2019 р., пошуком експертної установи та супроводом висновку щодо можливих варіантів розподілу майна займався представник позивача, і як наслідок висновок був не повний, а вимоги в позовній заяві ґрунтувалися саме на не повному висновку, що викликало в подальшому призначення додаткової експертизи, збільшення тривалості розгляду справи та кількості судових засідань, а також уточнення представником позовних вимог, які і були визнані відповідачем.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд також має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited" проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

В даному випадку, суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг.

У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 4000 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Керуючись ст. 133, 141, 270 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини будинку та земельної ділянки, що перебувають у спільній частковій власності, в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2523,58 грн. та 4000 грн витрат на правову допомогу, а всього 6523 (шість тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 58 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Головуючий