Справа № 587/250/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2020 року Сумський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді- Черних О.М.
з участю секретаря судового засідання Землюк А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Сумського РВ ДВС Північно-східного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Суми) Діденко Євгенії про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,-
встановив:
11 лютого 2020 року до Сумського районного суду Сумської області звернувся державний виконавець Сумського РВ ДВС Північно-східного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Суми) Діденко Євгенія з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа. Заявник зазначав, що на виконанні у Сумському РВ ДВС Північно-східного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Суми) перебувають: АСВП 57925785 з виконання виконавчого листа № 587/3355/17, виданого 30.11.2018 року Сумським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту фінансів СОДА 130993,98 гривень витрат за лікування потерпілого; АСВП 59439338 з виконання виконавчого листа № 587/2850/18, виданого 27.06.2019 року Сумським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100000,00 гривень моральної шкоди; АСВП 59820268 з виконання виконавчого листа № 587/2849/18, виданого 14.08.2019 року Сумським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 100000,00 гривень моральної шкоди. До теперішнього часу ОСОБА_1 заборгованість за виконавчими документами не сплатив.
Суд розглянув подання у відсутність державного виконавця, оскільки таке подання розглядається негайно відповідно до положень ст. 441 ЦПК України.
Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.
Так, відповідно до п. 2 ч. 1ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.
Згідно з ч.ч. 2, 4ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.
Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.
Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій, як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.
Крім того, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.
За результатами розгляду подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке розглядається в порядку ст. 441 ЦПК України, судом виноситься ухвала. При цьому, порядок тимчасового обмеження у праві виїзду, за межі України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», відповідно до якого не передбачено обмеження в праві виїзду за межі України за ухвалою суду.
Також суд звертає увагу, на те, що державним виконавцем не надано інформації щодо наявності у боржника ОСОБА_1 закордонного паспорту.
Відповідно до роз`яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
Під ухиленням розуміються такі дії або бездіяльність боржника, які полягають у навмисному або іншому свідомому невиконанні ним обов`язку по виконанню рішення суду. Про ухилення боржника від виконання обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання обов`язків, що передбачені частиною 5 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, відповідно до положень частини 5 статті 19 цього Закону, боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Відповідно до частини 8 статті 19 цього Закону, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
З наданих державним виконавцем матеріалів слідує, що боржник обізнаний, як про судові рішення, так і про необхідність їхнього примусового виконання. На даний час ОСОБА_1 відбуває покарання, призначене йому за вироком суду, станом на 10.02.2020 року є незначні сплати по всім трьом виконавчим провадженням, зокрема: по АСВП № 57925785 5623,40 гривень, АСВП № 59439338 3098,53 гривень, АСВП № 59820268 3004,23 гривень. Перетинання державного кордону України боржник не здійснював.
Тобто, стверджувати, що ОСОБА_1 ухиляється і не виконує встановлені частиною 5 статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» обов`язки не можна. У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.
Про те, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України дійсно сприятиме погашенню заборгованості у зведеному виконавчому провадженні, матеріалами справи не доведено. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно підтверджували факт ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні подання державного виконавця.
Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод,Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні подання подання Сумського РВ ДВС Північно-східного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.М.Черних