Справа № 539/2945/19
Провадження № 2/539/38/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Іващенка Ю.А.,

при секретарі Карпенко Т.П.,

з участю : представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 згідно наказу № 41-к від 10.07.15 та трудового договору №60 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 14.07.2015 року працював водієм автотранспортного засобу у позивача фізичної-особи підприємця ОСОБА_4 та відповідно до наказу № 21-К від 06.05.2019 року, останній був звільнений з посади за власним бажанням.

02.07.2016 року близько 14-00 год. в м. Лубни по проспекту Володимирському сталась ДТП за участю транспортного засобу «РУТА 23 СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Санг Йонг Корандо»» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 .

Відповідно до вироку Лубенського міськрайонного суду від 27.04.18 року по справі №539/613/17, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від призначеного судом покарання звільнено.

ОСОБА_4 є власником транспортного засобу «РУТА 23 СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 , а відповідач ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП перебував в трудових відносинах з позивачем.

Відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду від 08.01.19 року та постанови Полтавського Апеляційного суду від 08.04.19 року у справі № 539/3475/18, які набрали законної сили, з позивача ОСОБА_4 , як роботодавця відповідача ОСОБА_2 , стягнуто на користь ОСОБА_5 20 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок цієї ДТП, 320 грн. витрат за надання юридичної допомоги. Стягнуто 48 грн. судового збору на користь Держави.

Відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду від 18.01.19 року у справі №539/3480/18, яке набрало законної сили, з позивача ОСОБА_4 , як роботодавця відповідача ОСОБА_2 , стягнуто на користь ОСОБА_6 121 185,27 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок цієї ДТП, 1 000 грн. витрат за проведення оцінки майна, 5 733,25 грн. за надання правничої допомоги, стягнуто 1 218,9 грн. судового збору на користь Держави.

05.06.19 року та 10.06.19 року позивачем ОСОБА_4 було перераховано на користь вказаних осіб кошти в сумі 149 505,42 грн. та 15 670,73 грн. виконавчого збору, а всього 165 176,15 грн. що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

11.07.2019 року представником позивача відповідачу було направлено регресну вимогу про відшкодування завданих збитків, однак, остання залишена без задоволення, збитки відшкодовані відповідачем в добровільному порядку не були.

Прохав суд стягнути із ОСОБА_2 на його користь кошти на відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 165 176, 15 грн., а також судовий збір в розмірі 1651,76 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 .А. позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, у розмірі середньомісячного заробітку.

Представник відповідача Кузьменко ОСОБА_8 .О ОСОБА_9 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вважає, що позивачем ст.130 КЗпП України трактується невірно і відповідач ОСОБА_2 повинен відповідати за завдану шкоду лише в межах його середньомісячного заробітку. ОСОБА_2 не завдано підприємству прямої матеріальної шкоди.

Крім того, зазначив, що цивільна відповідальність була застрахована у СТ «Іллічівське», тобто страхова компанія повинна була відшкодувати завдану шкоду.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно наказу № 41-к від 10.07.15 та укладеного трудового договору №60 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 14.07.15 працював водієм автотранспортного засобу у позивача фізичної-особи підприємця ОСОБА_4 (а.с.9) та відповідно до наказу № 21-К від 06.05.2019 року, відповідач ОСОБА_2 був звільнений з посади за власним бажанням(а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2016 року близько 14-00 год. в м. Лубни по проспекту Володимирському сталась ДТП за участю транспортного засобу «РУТА 23 СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Санг Йонг Корандо»» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 .

Вироком Лубенського міськрайонного суду від 27.04.18 року по справі №539/613/17, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від призначеного судом покарання звільнено (а.с.14-17).

Власником транспортного засобу «РУТА 23 СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_4 , а відповідач ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП перебував в трудових відносинах з позивачем.

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду від 08.01.19 року та постанови Полтавського Апеляційного суду від 08.04.19 року у справі № 539/3475/18, які набрали законної сили, з позивача ОСОБА_4 , як власника транспортного засобу та роботодавця відповідача ОСОБА_2 , стягнуто на користь ОСОБА_5 20 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок цієї ДТП, 320 грн. витрат за надання юридичної допомоги. Стягнуто 48 грн. судового збору на користь Держави (а.с.18-24).

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду від 18.01.19 року у справі №539/3480/18, яке набрало законної сили, з позивача ОСОБА_4 , як власника транспортного засобу та роботодавця відповідача ОСОБА_2 , стягнуто на користь ОСОБА_6 121 185,27 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок цієї ДТП, 1 000 грн. витрат за проведення оцінки майна, 5 733,25 грн. за надання правничої допомоги, стягнуто 1 218,9 грн. судового збору на користь Держави( а.с.25-27).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_4 05.06.19 року та 10.06.19 року було перераховано на користь вказаних осіб кошти в сумі 149 505,42 грн. та 15 670,73 грн. виконавчого збору, а всього 165 176,15 грн. що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.29, 30).

З метою врегулювання спору, 11.07.2019 року представником позивача відповідачу було направлено регресну вимогу про відшкодування завданих збитків, однак, остання залишена без задоволення, збитки відповідачем в добровільному порядку відшкодовані не були ( а.с.28).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

До позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями, які мають ознаки кримінально-караних діянь, додаються докази, які підтверджують вчинення працівником таких діянь у порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги(регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових(службових) обов`язків на підставі трудового договору(контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги(регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі.

Отже, у даному випадку, згідно з ч.2 ст.132, ч.3 ст.134 КЗпП України, на відповідача покладається матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, установі, організації, яка виразилась у сумах, сплачених позивачем в якості задоволення цивільного позову про відшкодування шкоди.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2013 року по справі №6-18178св13, від 05.11.2014 року по справі №6-27112св14, від 11.09.2011 року по справі №6-5901св11, в ухвалах Верховного Суду України від 19.12.2007 року по справі №6-9223св07, від 05.10.2011 року по справі №6-3857св10.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1651 грн. 76 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 165 176 (сто шістдесят п`ять тисяч сто сімдесят шість) грн. 15 коп. заподіяної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1 651 грн. 76 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Ю.А. Іващенко