Справа № 152/172/20
У Х В А Л А

12 лютого 2020 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря Одудовського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Костриці Володимира Сергійовича про забезпечення позову,

у с т а н о в и в :

12 лютого 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Костриця Володимир Сергійович звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області із позовною заявою до Шаргородської міської ради Вінницької області, ОСОБА_2 керівника органу приватизації державного житлового фонду територіальної громади м. Шаргород про визнання права на завершення приватизації та набуття права власності на квартиру в порядку спадкування.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову.

Станом на 12 лютого 2020 року дана позовна заява до розгляду судом не прийнята і провадження у цивільній справі не відкрито.

У заяві про забезпечення позову представник позивача просить постановити ухвалу про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 . Крім цього, просить заборонити Шаргородській міській раді Вінницької області та її виконавчому комітету і міському голові Винокуру Ігорю Михайловичу вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 . Також, представник позивача просить суд заборонити Шаргородському підприємству «Комунсервіс» та його керівнику ОСОБА_2 , як керівнику органу приватизації державного житлового фонду територіальної громади м. Шаргород, вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки сторони в судове засідання не викликались, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Тобто, представник позивача просить суд застосувати види забезпечення позову передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Серед іншого, пунктами 3 та 4 частини 1 статті 151 ЦПК України закріплено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3), захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам… Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглянувши цю заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку, що вимоги ст. 151 ЦПК України у ній не дотримані.

У порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України представник позивача не обґрунтував необхідності забезпечення позову, а також в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України зазначив заходи забезпечення позову, які суперечать змісту п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Як вбачається із заяви, представник позивача не надає достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. На думку суду, факт існування спору між сторонами та розміщення публікації в газеті «Шаргородщина» за №6 від 07 лютого 2020 року, її зміст, на який посилається представник позивача, не свідчить про те, що такі дії відповідачів можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, із заяви не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, всі доводи представника позивача ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Відсутні у заяві про забезпечення позову відомості щодо ціни позову, про забезпечення якого просить заявник (п. 5 ч. 1 ст. 151 ЦПК України), немає пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Поряд з цим, заявляючи вимоги про заборону Шаргородській міській раді Вінницької області та її виконавчому комітету і міському голові ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 , а також, заборону Шаргородському підприємству «Комунсервіс» та його керівнику ОСОБА_2 , як керівнику органу приватизації державного житлового фонду територіальної громади м. Шаргород вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 , представником позивача не враховано, що п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає заборону вчиняти певні дії. Так, аналіз цієї норми Закону вказує на те, що законодавець закріпив необхідність конкретизації певних дій, які заборонено вчиняти в разі забезпечення позову. Натомість, в прохальній частині заяви, зазначено про необхідність заборони вчинення будь-яких дій щодо квартири АДРЕСА_1 , без їх конкретизації. Таким чином, крім вказаного вище по тексту, в цій частині, заява про забезпечення позову також не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.

За змістом ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Відсутність зазначених вище відомостей у заяві про забезпечення позову позбавляє можливості суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому заяву про забезпечення позову заявником подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 149, 151,153, 258-261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Костриці Володимира Сергійовича про забезпечення позову - повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою про забезпечення позову до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суддя І.В. Войнаровський