П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року м. Київ

Справа №761/39601/18

Резолютивна частина постанови оголошена 19 серпня 2020 року

Повний текст постанови складено 21 серпня 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

Справа №761/39601/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/8554/2020
Головуючий у суді першої інстанції:Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого у складі судді Фролової І.В. 30 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про визнання договору кредиту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 248, 74 грн., а також судовий збір.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30 січня 2012 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, вказані зобов`язання за Кредитним договором відповідачем не виконуються, кредитні зобов`язання відповідачем постійно порушуються, прострочена заборгованість не погашається, у зв`язку з чим станом на 02 жовтня 2018 року за ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 13 248,74 грн.

11 грудня 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування рішення, згідно якої просить суд наступне: визнати недійсним укладений 30 січня 2012 року договір б/н у формі «Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору кредиту недійсним - задовольнити в повному обсязі.

Визнано недійсним укладений 30 січня 2012 року договір б/н у формі «Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову відмовити а позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, 30 січня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відмовляючи в задоволенні позову та задовольняючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки, не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки та розміру наданого відповідачу кредиту.

Проте, такий висновок суду є помилковим.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Звертаючись до суду в особі свого представника із зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом крім іншого, посилалася на те, що оспорюваний кредитний договір було укладено нею у стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та керувати ними, а тому цей договір є таким, що не відповідає вимогам ч. 1,3 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

На підтвердження заявлених позовних вимог, стороною позивача було надано медичну документацію ОСОБА_1 , а саме копію довідки до акту огляду МСЕК від 17.07.2018 року, копію довідки від 30.10.2018 року, а також заявлено клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В свою чергу за положеннями ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 16 зазначив, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

24 вересня 2019 року судово-психіатричним експертом Київського міського центру судово-психіатричної експертизи на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року про призначення судово-психіатричної експертизи, складено висновок № 533, в якому зазначено, що ОСОБА_1 на момент підписання Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приват Банк» від 30 січня 2012 року виявляла ознаки стійкого хронічного психічного розладу «Шизофренія параноїдна, безперервний перебіг, дефектний стан» і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними (а.с. 127-131).

Вирішуючи питання щодо недійсності оспорюваного договору з підстав не усвідомлення позивачем значення своїх дій та неможливості керувати ними в момент укладення договору, суд приймає до уваги, що висновком судово-психіатричного експерта встановлено факт неусвідомлення ОСОБА_1 значення своїх дій та не можливості керувати ними в момент укладення спірного договору від 30.01.2012 року, оскільки матеріалами справи цей висновок не спростовується.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи справу за позовом АТ КБ «Приват Банк» та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції не надав правового обґрунтування, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 .

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, ухваливши по суті правильне рішення про задоволення зустрічного позову, порушив норми матеріального та процесуального права. Тому мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року необхідно змінити з урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна