ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

20 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 643/12414/15-ц

провадження № 22-ц/818/4615/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянув у порядку підготовки до апеляційного розгляду цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Фесика Антона Володимировича представника Харківського національного університету внутрішніх справ на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року в складі судді Ференчук О.В.,

у с т а н о в и в:

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС) до ОСОБА_1 про стягнення фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта в ХНУВС, в розмірі 19 226, 94 грн залишено без розгляду.

На зазначену ухвалу суду першої інстанції 11 серпня 2020 року Фесик Антон Володимирович представник ХНУВС подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання мотивоване тим, що лише 30 липня 2020 року на адресу університету надійшов лист від 28 липня 2020 року № 643/12414/15-ц/51502/2020, яким було направлено копію оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 03 березня 2016 року. Вказане також підтверджується копією журналу реєстрації вхідних документів ХНУВС за 2020 рік. Таким чином, ХНУВС відповідно до частини другої статті 354 ЦПК України має право на поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На момент постановлення ухвали Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року був чинним ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України (в редакції Кодексу, що діяла на час постановлення ухвали від 03 березня 2016 року) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 127 ЦПК України (в редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги) врегульовано питання поновлення процесуальних строків, за якою суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП «Голуб» проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

За правилами частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Матеріали справи свідчать, що 28 липня 2015 року ХНУВС подано позов до Московського районного суду м. Харкова до ОСОБА_1 про стягнення фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта в ХНУВС, в розмірі 19 226, 94 грн.

ХНУВС отримував судові повістки та був належним чином повідомлений про усі призначені судові засідання, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

В тому числі, ХНУВС отримувало судову повістку в судове засідання, призначене на 03 березня 2016 року, в якому і була постановлена ухвала про залишення позову без розгляду.

Жодних поважних причин, що перешкоджали ОСОБА_2 протягом чотирьох років отримати інформацію щодо результатів розгляду свого позову, апелянт не зазначив та не надав належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

Крім того, судова колегія бере до уваги, що відповідно до частин першої та третьої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб - порталі Судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Ухвала Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень в грудні 2016 року. А тому, у апелянта був реальний публічний доступ до оскарженої ухвали.

З огляду на викладене, керуючись вимогами частини другої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фесика А.В. представника ХНУВС на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року.

Керуючись ч. 3 ст. 3, ст. 127, ч. 2 ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання Фесика Антона Володимировича представника Харківського національного університету внутрішніх справ про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року відмовити.

Відмовити Харківському національному університету внутрішніх справ у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 20 серпня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина