КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/5346/15-ц Головуючий у суді І інстанції Марфіна Н.В.
Провадження № 22-ц/824/5109/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

14 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2015 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 7 листопада 2014 року у справі № 1608-14 за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 7 листопада 2014 року у справі № 1608-14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року заяву банку задоволено.

Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 7 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь 946 508,61 грн заборгованості, а також витрати, пов`язані з розглядом справи в третейському суді у розмірі 9 865,09 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат у межах даної справи.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, 28 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою.

Однак апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

У статті 293 ЦПК України 2004 року наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Так, відповідно до пункту 33 частини першої статті 293 ЦПК України 2004 року можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Згідно із частиною третьою статті 389-11 ЦПК України 2004 року ухвала суду про відмову у видачі виконавчого листа може бути оскаржена сторонами протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення судом в апеляційному порядку.

Аналогічні положення містяться у статтях 353, 487 ЦПК України в чинній редакції Закону.

Оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду вказаними нормами цивільного процесуального законодавства не передбачене.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2743цс15, за змістом пункту 33 частини першої статті 293, частини третьої статті 389-11 ЦПК України оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду не передбачене.

В судових рішеннях Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2019 року у справі № 796/186/2018, від 25 січня 2019 року у справі № 755/6330/16-ц, від 13 травня 2019 року у справі № 6-258/11 та інших також встановлено, що ухвала суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що ЦПК України не містить прямої заборони на оскарження ухвали суду про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду в апеляційному порядку, тому вона підлягає оскарженню, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

В указаних нормах цивільного процесуального законодавства оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду не передбачене.

Проте, відсутність такої можливості не призводить до порушення конституційної засади судочинства - рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та не має наслідком порушення права особи на судовий захист, так як у такому випадку оскарженню підлягає рішення третейського суду або виконавчий лист відповідно до вимог статті 369 ЦПК України 2004 року.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Апеляційний суд враховує, що боржник у даній справі вже зверталася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, втім ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу було повернуто з тих підстав, що вона подана на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України). Дане судове рішення апеляційного суду є чинним і не скасоване у встановленому порядку.

Посилання апеляційної скарги на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі № 756/671/16-ц є нерелевантними спірним правовідносинам, адже предметом дослідження касаційним судом у цій справі була можливість оскарження в апеляційному порядку процесуальних ухвал суду, які постановлені на стадії виконання рішення суду, ухваленого по суті спору, тоді як у даному випадку ухвала про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду є тим судовим рішенням, яким вирішено заявлене питання по суті і можливість його апеляційного оскарження прямо не передбачена процесуальним законом.

У відповідності до частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

З огляду на вище наведене, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість перегляду в апеляційному порядку ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду та наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись статтями 353, 358, 487 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2015 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 7 листопада 2014 року у справі № 1608-14 за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами, якщо такі подавалися. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя Н.В. Ігнатченко