КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 369/6424/17
Головуючий у першій інстанції - Волчко А.Я.
Номер провадження № 22-ц/824/8033/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ТОВ «Конвалія 2012» звернулось до суду із вказаним позовом й просило, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12 лютого 2018 року, стягнути солідарно з ОСОБА_3 ОСОБА_1 на користь ТОВ «Конвалія 2012» заборгованості по сплаті орендної плати в розмірі 29 671,03 грн, яка складається з суми основного боргу - 16 575 грн, суми втрат від інфляції - 4 082,55 грн, та трьох відсотків річних - 9 013,48 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Конвалія 2012» на праві приватної власності належить приміщення, загальною площею 4132,8 м?, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Вказано, що 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Конвалія 2012» та ОСОБА_3 було укладено договір №316 про оренду ліжко-місць в гуртожитку.

Позивач зазначає, що відповідно до умов вказаного договору відповідачу надаються три ліжко-місця для тимчасового проживання в кімнаті АДРЕСА_2 . Термін дії договору з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

Також позивач наголошує, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Конвалія 2012» за період часу з лютого 2014 року по липень 2016 року було стягнуто борг по сплаті орендної плати в розмірі 6 575 грн.

Разом з тим, ТОВ «Конвалія 2012» вказує, що починаючи з серпня 2015 року по серпень 2016 року відповідачі по справі продовжували ухилятись від виконання своїх обов`язків по платі за користування ліжко-місцями.

ТОВ «Конвалія 2012» вважає, що станом на 31 січня 2018 року за вказаний період у відповідачів залишилась заборгованість в розмірі 29 671,03 грн, яка складається з суми основного боргу - 16 575 грн, суми втрат від інфляції - 4 082,55 грн, та трьох відсотків річних - 9 013,48 грн.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Конвалія 2012» просило ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року позовні вимоги ТОВ «Конвалія 2012» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Конвалія 2012» заборгованість по орендній платі за проживання в кімнаті за АДРЕСА_2 у розмірі 29 671, 03 грн, яка складається з суми основного боргу - 16 575, 00 грн, суму втрати від інфляції - 4 082,55 грн, та 3% річних - 9013, 48 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Конвалія 2012» суму сплаченого судового збору у розмірі 800 грн з кожного.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про перегляд вказаного заочного рішення й ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 березня 2020 року вказану заяву залишено без задоволення.

В подальшому, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що вказане рішення підлягає скасуванню у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно стягнув із ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі, оскільки вона не укладала жодних договорів з ТОВ «Конвалія 2012» щодо оренди кімнати чи будь-якого іншого приміщення та вона не має жодних договірних відносин з позивачем.

Доводом апеляційної скарги також вказано, що договір, який було укладено між ТОВ «Конвалія 2012» та ОСОБА_3 був із терміном дії з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року й з 01 серпня 2015 року дія вказаного договору не продовжувалась та новий не укладався. Таким чином, апелянт вважає, що ОСОБА_3 втратив право на ліжко-місця в гуртожитку, а тому ТОВ «Конвалія 2012» не має права стягувати заборгованість за вказаним договором.

Також зазначено, що з серпня 2015 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 та їх донькою ОСОБА_4 в гуртожитку не проживали та ліжко-місця не займали, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_3 .

Апелянт вважає, що оскільки строк дії договору не продовжувався, то жодних договірних відносин з ТОВ «Конвалія 2012» не існує, а тому жодних правових підстав для стягнення з відповідачів коштів немає.

Окрім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно стягнув три відсотки річних й вважає, що вказаний розмір має становити 786,06 грн.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просив скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

03 липня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ТОВ «Конвалія 2012» - Шокурова Ю.Л., відповідно до якого вказано, що оскільки відповідачі продовжили користуватись майном після закінчення строку дії договору, то в силу закону дія договору №316 від 01 жовтня 2013 року була продовжена на наступний рік на тих же самих умовах. Вказано, що доводи апелянта про те, що відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 не відповідають закону, оскільки якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов`язки за договором найму житла є солідарними. Таким чином, представник позивача вважає, що оскільки ОСОБА_3 укладав договір оренди в інтересах сім`ї, а ОСОБА_1 мешкала в орендованому приміщенні разом із ОСОБА_3 як член родини наймача (орендаря), то остання має нести солідарну відповідальність по оплаті орендної плати.

Враховуючи викладене, представник ТОВ «Конвалія 2012» - Шокуров Ю.Л. просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Конвалія 2012» мотивував своє рішення тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Конвалія 2012» заборгованість по орендній платі за період з лютого 2014 року по липень 2016 року в розмірі 6 575 грн. Також вказано, що згідно довідки про заборгованість за оренду трьох ліжко-місць гуртожитку вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за користування кімнатою АДРЕСА_2 за період часу з 01 серпня 2015 року по 31 січня 2018 року становить 29 671,03 грн, яка складається з суми основного боргу - 16 575 грн, суми втрат від інфляції - 4 082,48 грн та трьох відсотків річних у розмірі 9 013,48 грн. Враховуючи зазначені факти, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності серія НОМЕР_2 від 08 квітня 2013 року ТОВ «Конвалія 2012» на праві приватної власності належить нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до довідки Вишневої міської ради виконавчого комітету від 30 вересня 2013 року №3/02-2317 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 розташовано житловий гуртожиток, загальною площею 4132,8 м? і є приватною власністю ТОВ «Конвалія 2012» (а.с.6).

Також матеріали справи містять санітарний паспорт на гуртожиток, який було видано 02 жовтня 2013 року й який дійсний до 2019 року (а.с.7).

Згідно із довідкою ТОВ «Конвалія 2012» від 16 червня 2018 року ОСОБА_3 прописаний і проживає за адресою АДРЕСА_4 (а.с.8).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року позовні вимоги ТОВ «Конвалія 2012» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Конвалія 2012» заборгованість по оплаті за оренду житла в розмірі 6575 грн та 511,56 грн судового збору. В решті позову відмовлено (а.с.10-12).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч.1 ст.810 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в матеріалах справи наявно рішення Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року, яким з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Конвалія 2012» було стягнуто заборгованість по орендній платі.

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Конвалія 2012» та ОСОБА_3 було укладено договір №316 на оренду трьох ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Конвалія 2012».

Пунктом 1 вказаного договору було передбачено, що в оренду ОСОБА_3 передано три ліжко-місця у кімнаті АДРЕСА_2 гуртожитку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , на строк з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

Згідно п. п. 3, 4 договору ціна оренди за користування 1 ліжко-місцем становить 425,00 грн. за один календарний місяць та включає в себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання гуртожитку та прибудинкової території, та сплачується орендарем не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць.

Із наданих позивачем копій квитанцій встановлено, що відповідач ОСОБА_3 сплачував орендну плату за проживання в кімнаті АДРЕСА_2 за період грудень 2013 року лютий 2015 року в наступному порядку і розмірах: грудень 2013 року -1125 грн, січень 2014 року 1275 грн, лютий 2014 року 1350 грн, березень-квітень 2014 року 2475 грн, травень 2014 року 1170 грн, червень 2014 року 1350 грн, липень 2014 року 1125 грн, серпень-вересень 2014 року 2205 грн, жовтень 2014 року 1350 грн, листопад 2014 року 1500 грн, грудень 2014 року 1350 грн, січень-лютий 2015 року -2500 грн, а всього за вказаний період сплачено 18775 грн.

Вказані обставини були підтверджені наявними у справі доказами.

У вказаному рішенні також встановлено, що пунктом 3 даного договору сторонами було погоджено орендну плату за користування одним ліжко-місцем у гуртожитку у розмірі 425 грн.

Крім того, в пункті 11 договору сторони погодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди в письмовій формі. Аналогічна норма закріплена і в ст. 654 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року також встановлено, що ОСОБА_3 використовував надане в оренду приміщення до серпня 2015 року й тому апеляційний суд дійшов до висновку про наявність заборгованості станом на липень 2015 року за орендну плату у розмірі 6575 грн.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в поданих до суду першої інстанції запереченнях вказував, що між позивачем та відповідачем було укладено договір №316 на оренду трьох ліжко-місць в кімнаті АДРЕСА_2 в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначено, що жодних додаткових угод між сторонами укладено не було, а тому заявлена позивач позовна вимога на суму 24 138 грн є неправомірною, оскільки представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 вважає, що розмір заборгованості по орендній платі має становити 16 575 грн за період з серпня 2015 року по серпень 2016 року (а.с.31).

Вказані твердження апеляційний суд розцінює як визнання боргових зобов`язань, які наявні у ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно із ч.1 ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Відповідно до положень ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що предметом договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 виступають три ліжко-місця, а не квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Із встановлених обставин справи вбачається, що договір було укладено між ТОВ «Конвалія 2012» та ОСОБА_3 , в той час як ОСОБА_1 не є стороною даного правочину й в неї не виникли обов`язки щодо оплати оренди трьох ліжко-місць.

Відповідно до положень ст.816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов`язки за договором найму житла є солідарними.

Аналіз вказаної статті дає підстави для висновку, що договір найму укладається із наймачем й у вказаному договорі мають бути зазначені особи, які будуть проживати разом із наймачем. Відповідно ОСОБА_1 відноситься до кола осіб, які проживали разом із ОСОБА_3 у вказаному гуртожитку.

Окрім того, апелянт набула прав та обов`язків щодо користування житлом, проте саме наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним, тобто ОСОБА_3 .

Що стосується посилання позивача на положення ч.3 ст.816 ЦК України, відповідно до якої якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов`язки за договором найму житла є солідарними, то слід зазначити, що договір №316 від 01 жовтня 2013 року було укладено між ТОВ «Конвалія 2012» та ОСОБА_3 на оренду трьох ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Конвалія 2012», а не між ТОВ «Конвалія 2012» та ОСОБА_3 й ОСОБА_1 й вказане прямо встановлено у рішенні Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по договору оренди №316 від 01 жовтня 2013 року.

Окрім того, ОСОБА_1 просить скасувати заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року повністю та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, з апеляційної скарги вбачається, що її було подано представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 . На підтвердження своїх повноважень представник ОСОБА_2 надав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на представлення інтересів ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді (а.с.115, 121).

Разом з тим, документів, які б підтверджували повноваження ОСОБА_2 на представлення інтересів ОСОБА_3 в Київському апеляційному суді та які б свідчили про можливість підписання апеляційної скарги від його імені, матеріали справи не містять.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги в частині скасування заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ТОВ «Конвалія 2012» задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012» заборгованості по орендній платі за проживання в кімнаті АДРЕСА_2 у розмірі 29 671,03 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв