КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/332/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Іванченка М.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплати у зв`язку із втратою працездатності, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за затримку видачі трудової книжки, та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , та за апеляційною скаргою представника Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Притули Н.Г.,-

встановила:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась з названим позовом до суду.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12 березня 2018 року була звільнена з роботи за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Товариство у день звільнення не провело розрахунок та не повернуло трудову книжку.

Трудову книжку позивач отримала лише 20 березня 2018 року поштою.

Зокрема відповідачем не виплачено заробітну плату за лютий та березень 2018 року, виплати у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю за 13 днів, та компенсацію за 86 днів невикористаної відпустки.

Просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 857 грн 14 коп., виплату у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 16 477 грн 02 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 211 921 грн 51 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 186 810 грн 88 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу (затримка видачі трудової книжки) в розмірі 10 216 грн 22 коп., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5 000 грн 00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 63 888 грн 24 коп., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 7 317 грн 05 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 89 462 грн 35 коп.

Стягнуто з Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1» на користь держави судовий збір в розмірі 1 606 грн 68 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 16 857 грн 14 коп., виплати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 16 477 грн 02 коп., а також моральної шкоди у розмірі 5 000 грн 00 коп. скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 857 грн 14 коп., виплату у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 16 477 грн 02 коп., а також суму завданої моральної шкоди у розмірі 5 000 грн 00 коп. Рішення в частині часткового задоволення позовних вимог просить змінити та стягнути на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 177 422 грн 40 коп., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 10 216 грн 22 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 560 432 грн 64 коп.

В апеляційній скарзі представник Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , представник Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» зазначив, що позивач отримала всі належні їй при звільненні виплати. Додаткові 12 календарних днів відпустки були виявлені відповідачем лише після початку судової справи. В цій частині позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представника Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна», представник ОСОБА_2 зазначив, що посилання відповідача на неправильне застосування ст. 116 КЗпП України безпідставне, вина відповідача в порушенні приписів законодавства про працю доведена, посилання відповідача на зловживання позивачем наданими їй процесуальними правами є необґрунтованими, належних доказів на підтвердження виплати позивачу коштів не надано, посилання на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставним.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник вимоги поданої апеляційної скарги підтримали, проти апеляційної скарги Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» заперечили.

Представник Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» подану апеляційну скаргу підтримав, проти апеляційної скарги представника ОСОБА_2 заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що заробітна плата за другу половину лютого 2018 року була перерахована через відділення ВАТ «Державний Ощадний Банк України» 03 березня 2018 року, а заробітна плата за березень, виплати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, виплати за невикористану відпустку та інші необхідні платежі були перераховані через відділення ВАТ «Державний Ощадний Банк України» 16 березня 2018 року.

Визначаючи розмір компенсації за невикористану відпустку, суд виходив із того, що при звільненні позивача було виплачено компенсацію за 23 дні невикористаної відпустки, а тому з відповідача підлягає стягненню компенсація за 26 днів невикористаної відпустки. При здійсненні підрахунку кількості використаних днів відпустки, суд виходив із відомостей, вказаних в оригіналі особової картки позивача (334 дні відпустки), а також відпустки, яка надана на підставі заяв позивача від 18 жовтня 2007 року (5 днів) та від 08 серпня 2005 року (18 днів).

Стягуючи середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, суд виходив із того, що наказ про звільнення позивача датований 22 лютого 2018 року, а тому відповідач мав можливість підготувати та видати 12 березня 2018 року трудову книжку позивачу. Відповідач не надав суду доказів на спростування власної вини у невидачі трудової книжки позивачу в день її звільнення.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції дійшов висновку про пропорційне зменшення належного до стягнення середнього заробітку враховуючи часткове задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, що у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні вона зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв`язки.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що з 01 січня 2011 року сторони перебували у трудових правовідносинах.

Наказом № 009 від 22 лютого 2018 року головного бухгалтера ОСОБА_2 звільнено з посади з 12 березня 2018 року за згодою сторін.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_2 зазначила, що у день звільнення відповідачем не виплачено заробітну плату за лютий та березень 2018 року, виплати у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю за 13 днів, компенсацію за 86 днів невикористаної відпустки, не повернуто трудову книжку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що на підставі наказу № 009 від 22 лютого 2018 року з 12 березня 2018 року ОСОБА_2 була звільнена за згодою сторін.

ОСОБА_2 відмовилась ознайомитись з наказом про звільнення, про що 22 лютого 2018 року працівниками відповідача було складено акт.

З 23 лютого 2018 року по 12 березня 2018 року ОСОБА_2 було відсторонено від виконання функціональних обов`язків на підставі наказу № 010 від 22 лютого 2018 року.

У зв`язку з неявкою ОСОБА_2 для отримання заробітної плати за другу половину лютого 2018 року, наказом президента Асоціації товарної нумерації «ДЖІЕС1 Україна» № 012 від 03 березня 2018 року було доручено економісту з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності ОСОБА_3 здійснити перерахунок заробітної плати за ІІ половину лютого 2018 року в сумі 12 075 грн 00 коп. ОСОБА_2 через відділення № 126/0829 ВАТ «Державний Ощадний Банк України».

Кошти були перераховані 03 березня 2018 року.

12 березня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача для отримання повного розрахунку, та надала листок непрацездатності.

12березня 2018 року з позивачем не було проведено розрахунок при звільненні.ОСОБА_2 повідомлено, що розрахунок при звільненні буде проведено 13березня 2018 року.

13 березня 2018 року ОСОБА_2 не з`явилась на підприємство.

На підставі наказу президента Асоціації товарної нумерації «ДЖІЕС1 Україна» № 014 від 16 березня 2018 року, в зв`язку з необхідністю вручити трудову книжку позивачу та здійснити розрахунок за частину березня місяця 2018 року, листка непрацездатності, невикористаної відпустки та інших необхідних платежів, наказано доручити працівнику ОСОБА_4 здійснити перерахунок остаточного розрахунку при звільненні в сумі 58 261 грн 70 коп. ОСОБА_2 через відділення №126/0829 ВАТ «Державний Ощадний Банк України», трудову книжку направити на домашню адресу ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку.

Кошти були перераховані 16 березня 2018 року.

Трудову книжку ОСОБА_2 отримала 20 березня 2018 року.

Згідно доповідної записки бухгалтера, за наслідками здійснення перевірки нарахувань заробітної плати, лікарняного листа, компенсації за невикористану відпустку:

- нарахована заробітна плата за лютий 2018 року 30 000 грн 00 коп.;

- належить до виплати 24 150 грн 00 коп.;

- фактично виплачено заробітної плати за лютий 22 075 грн 00 коп. (15.02.2018 року виплачено 10 000 грн 00 коп., 03.03.2018 року виплачено через відділення ВАТ «Державний ощадний Банк України» 12 075 грн 00 коп.);

- заборгованість по виплатам 2 075 грн 00 коп.;

- нарахована заробітна плата за березень 2 857 грн 14 коп.;

- перерахунок лікарняного за період з 23.02.2018 року по 08.03.2018 року з урахуванням виплат за лютий 2018 року 11 428 грн 57 коп.;

- нарахування доходу з урахуванням заборгованості по виплатам за лютий 16 360 грн 71 коп.;

- нарахована компенсація за невикористану відпустку (23 дні) 55 512 грн 34 коп.;

- належить до виплати: нарахована заробітна плата за березень + перерахунок лікарняного + компенсація відпустки - утримані доходи + заборгованість по виплатам за лютий = 58 261 грн 70 коп.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що виплата заробітної плати, виплата у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, та виплата за невикористану відпустку були здійснені Асоціацією товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна», що підтверджується заявками на виплату переказу та квитанціями. При цьому позивач не заперечувала факт отримання грошових коштів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача підлягає стягненню компенсація за 26 дні невикористаної відпустки.

При цьому посилання представника ОСОБА_2 на те, що суд безпідставно врахував як належні та достатні докази заяви позивача від 18 жовтня 2007 року та від 08 серпня 2005 року про надання відпустки, колегія суддів не приймає, оскільки судом першої інстанції були досліджені оригінали заяв по надання відпустки, крім того табелями обліку використання робочого часу підтверджується перебування ОСОБА_2 в цей період у відпустці.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги інші надані представником відповідача накази про відпустку як належні докази перебування позивача у відпустці, оскільки оригінали наказів не були надані суду, накази не містять підписів позивача про ознайомлення з ними. Крім того наказ про відпустку від 01 січня 2010 року та наказ від 01 січня 2009 року містять виправлення.

Колегія суддів погоджується із розрахунком компенсації за невикористану відпустку, зробленим судом першої інстанції.

Посилання представника позивача на те, що судом помилково визначено кількість святкових і неробочих днів, колегія суддів відхиляє, оскільки здійснюючи розрахунок, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із кількості святкових і неробочих днів, які визначені в ст. 73 КЗпП України, у редакції станом на березень 2018 року.

Відмовляючи у стягненні виплат у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю у розмірі 16 477 грн 02 коп., суд правильно виходив із того, що відповідачем виплачено лікарняний у розмірі 11 428 грн 57 коп.

Колегія суддів не приймає наданий представником позивача розрахунок лікарняних, оскільки в ньому представником не виключено із розрахункового періоду календарні дні, не відпрацьовані з поважних причин, зокрема 9 днів перебування позивача на лікарняному у 2017 році.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Вбачається, що ОСОБА_2 звільнено 12 березня 2018 року.

Трудова книжка отримана ОСОБА_2 20 березня 2018 року.

Отже відповідачем були порушені строки видачі трудової книжки.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

При визначенні середнього заробітку судом береться до уваги довідка про заробітну плату від 18 грудня 2018 року № 2.

Встановлено, що позивача звільнено з роботи з 12 березня 2018 року.

День звільнення не враховується для розрахунку середнього заробітку, а тому правильним є період з 13 березня 2018 року по 19 березня 2018 року.

Останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата: січень 2018 року, лютий 2018 року.

Утім суд першої інстанції не звернув своєї уваги, що позивач перебувала на лікарняному у лютому 2018 році, відтак для розрахунку середнього заробітку, слід брати до уваги повні попередні останні два календарні місяці роботи: грудень 2017 року, січень 2018 року.

Заробітна плата за грудень 2017 року склала 28 676 грн 58 коп.

Заробітна плата за січень 2018 року склала 30 000 грн 00 коп.

Робочі дні у грудні 2017 року - 20.

Робочі дні у січні 2018 року - 21.

Середньоденна заробітна плата складає ((28 676 грн 58 коп. + 30 000 грн 00 коп.) : 41 робочий день) 1 431 грн 14 коп.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Час затримки видачі трудової книжки - 5 днів.

Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 1 431 грн 14 коп. х 5 днів = 7 155грн 70 коп.

Посилання представника позивача на те, що кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 7 днів є безпідставними.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом першої інстанції правильно встановлено кількість днів затримки розрахунку при звільненні - 384 (з 13 березня 2018 року по день постановлення рішення 25 вересня 2019 року).

Виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 1 431 грн 14 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 549 557 грн 76 коп. (1 431 грн 14 коп. х 384 дні).

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом першої інстанції неправильно визначено відсоткове співвідношення задоволених та заявлених вимог.

Так, у позовній заяві ОСОБА_2 просила стягнути:

- заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 857 грн 14 коп.;

- виплату у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 16 477 грн 02 коп.;

- компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 211 921 грн 51 коп.

Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає:

- компенсація за невикористану відпустку у розмірі 63 888 грн 24 коп.

При цьому розмір середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральна шкода не включається до розрахунку.

Так, позивачем заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 245 255 грн 67 коп., задоволенню підлягають вимоги в розмірі 63 888 грн 24 коп., що становить 26,05%.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 143 159 грн 80 коп. (549 557 грн 76 коп. - 26,05%).

Стаття 237-1 КЗпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Враховуючи, що відповідачем порушено трудове законодавство - не виплаченопри звільненні компенсацію за усі дні невикористаної відпустки та не видано у день звільнення трудову книжку, колегія суддів вважає за можливе, враховуючи характер та тривалість порушення, наслідки порушення трудових прав, принцип розумності, виваженості та справедливості, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 000 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 вересня 2019 року постановлено з неповним з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та відмови у стягненні моральної шкоди, з ухваленням нового рішення в цій частині.

В іншій частині рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг немає.

В порядку розподілу судових витрат з Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам, в розмірі 1 345 грн 17 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року в частині стягнення з Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та відмови у стягненні моральної шкоди скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 7 155 грн 70 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 143 159 грн 80 коп., моральну шкоду у розмірі 1 000 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 345 грн 17 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: М.М. Іванченко

С.Г. Музичко