Провадження №2/521/3412/20
Ухвала

про залишення позовної заяви без руху

25 серпня 2020 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеса Леонов О.С., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про захист права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати договір дарування 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_3 , укладений між мною та ОСОБА_3 21 липня 2003 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О, дійсним та визнати за мною, ОСОБА_1 , право приватної власності 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_3 .

Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 11.08.2020 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, справу передано судді 12.08.2020 року.

Суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє її відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а також чи не мають місце випадки, коли позовну заяву необхідно повернути, відмовити у відкритті провадження.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку, що позовна заява подана з порушенням вимог ст. 177 ЦПК України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху виходячи з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Також, згідно з частинами 2, 4, 5 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Всупереч вищезазначеним нормам чинного законодавства подані позивачами письмові докази належним чином не засвідчені в порядку, встановленому частиною п`ятою статті 95 ЦПК України і пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55).

За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів «Згідно з оригіналом»; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Також, частиною 3 ст. 175 ЦПК України визначено вимоги до позовної заяви, проте всупереч наведеним вимогам закону у позовній заяві позивачем не вказано:

-на виконання п. 6 ч.3 ст. 175 ЦПК відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

-на виконання п. 7 ч.3 ст. 175 ЦПК відомості про вжиття заходів забезпечення доказів до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

-на виконання п. 8 ч.3 ст. 175 ЦПК - перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

Згідно п. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Законом України «Про судовий збір» визначені правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

З матеріалів справи встановлено, що 11 вересня 2019 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання правочину частково недійсним, переведення прав та обов`язків покупця та визнання прав власності. Визнано договір дарування 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , від 21 липня 2003 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Шевиріною А.О. удаваним правочином, та вважати, що замість договору дарування укладено договір купівлі-продажу. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 в частині покупця; визнати покупцем 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 - ОСОБА_2 , з моменту укладення. визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 та складаються в цілому з одного кам`яного жилого будинку під літ. «А», житловою площею 35,3 кв.м. та надвірних споруд під літ. «Б, В» - літні кухні, «Г» - вбиральні, «Е» - гаражу, «Ж» сараю, № 1-12- огорожі, І, II, IV - мостіння, III- колодязь, розташованих на земельній ділянці площею 850 кв.м.

Судом під час розгляду вказаної справи встановлено, що Сторони домовилися, що продаж будинку буде здійснено за 16 000 доларів США. За вказаним договором ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 , а остання отримала в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу гроші в розмірі 3500 доларів США. У випадку невиконання зобов`язань з вини покупця ОСОБА_2 гроші залишаються у ОСОБА_3

21 липня 2003 року, було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 та складається в цілому з одного кам`яного жилого будинку під літ. «А», житловою площею 35,3 кв.м. та надвірних споруд під літ. «Б, В» - літні кухні, «Г» - вбиральні, «Е» - гаражу. «Ж» сараю. № 1-12 - огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 850 кв.м.

Судом встановлено, що хоча, було укладено договір дарування, але в дійсності це був договір купівлі-продажу. В день укладення договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 залишок суми в розмірі 12 500 доларів США, про що була написана відповідна розписка про отримання коштів саме від позивача. Також ОСОБА_1 зобов`язався на першу вимогу ОСОБА_2 переоформити будинок на нього. Наприкінці 2018 року позивач звернувся до ОСОБА_1 з проханням переоформити будинок на нього, але він відмовився без пояснення будь-яких причин. У вказаному будинку з моменту придбання проживають ОСОБА_2 разом з членами своєї родини. Обслуговує будинок та прибудинкову територію, займається його ремонтом, сплачує комунальні послуги.

Таким чином, вартість спірної частки будинку, встановлена судом під час розгляду справи за № 522/4638/19 становить 16000 доларів США, а тому позивачем не вірно визначено ціну позову.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання недійсними угод про відчуження майна та дійсними - у випадках, передбачених ч. 2 ст. 47 ЦК.

Суд вважає, що позов про визнання правочину дійсним - це різновид позову про визнання права, можливість пред`явлення якого випливає із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, позов про визнання договору дарування нерухомого майна дійсним - це різновид позову про визнання права, а більш конкретно - про визнання факту виникнення, існування, зміни або припинення правовідносин. Якщо суд в рішенні визнав цей факт, а рішення набрало законної сили, питання про виникнення, існування, зміну чи припинення правовідносин стає безспірним.

Оскільки позивач, звернувшись до суду з позовом про визнання договору дарування нерухомого майна дійсним, фактично бажає підтвердити своє право власності на нерухоме майно, то ці вимоги є вимогами майнового характеру.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем судовий збір справляється у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру від прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При подачі позовної заяви до суду позивачем не вірно зазначено ціну позову, та судовий збір сплачено у розмірі 840,00 грн, проте суд зауважує, що розмір судового збіру залежить від ціни позову.

Відповідно до ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається:

2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна;

9) у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу позивача, що ціна позову має бути визначена виходячи з суми дійсної вартості спірного нерухомого майна, на час звернення до суду, однак висновок про оцінку нерухомого майна в матеріалах позовної заяви відсутній.

На підставі викладеного, позивачу необхідно зазначити ціну позову, виходячи з дійсної вартості квартири, на яку він фактично просить визнати право власності, та сплатити судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840, 80грн.), з урахуванням вже сплаченої суми судового збору 840, 00 грн., або сплатити максимальну суму судового збору в розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10510, 00 грн.).

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищенаведене, суддя приходить до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим законодавством.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяв и постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави не сплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд пропонує позивачу усунути вищезазначені недоліки позовної заяви з метою забезпечення повного захисту його прав та інтересів.

Керуючись ст. ст. 175-178, 185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про захист права власності, - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви в десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк, виконає вимоги, визначені статтями 175, 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3 ст.185 ЦПК України).

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направити заявнику до виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.С. Леонов

25.08.20