Справа № 592/6746/19
Номер провадження 2/585/132/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

Справа № 592/1292/19, провадження № 2/585/132/20

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у залі судових засідань у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні справу про стягнення заборгованості.

Представники позивача: Яременко Олег Вікторович, який діє на підставі довіреності від 22.11.2019, Мазуренко Альона Валеріївна, яка діє на підставі довіреності від 10.01.2020, Терно Олександр Віталійович, який діє на підставі довіреності від 03.12.2019, Коцар Ольга Сергіївна, яка діє на підставі довіреності від 10.02.2020,

Представник відповідача: Цимбал Володимир Іванович, який діє на підставі ордеру СМ №072 від 06.12.2019 та договору про надання правничих (правових) послуг від 06.10.2019.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До суду звернулося ТОВ «ВЕЛЛФІН з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 128090,00 грн. та 1921 грн. сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2016 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 18726 в електронній формі. За умовами п. 1.1 укладеного між позивачем та відповідачем Договору позики, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пункт 1.3 Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача, подання ним заповненої заявки на отримання позики, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений п. 4.9 Правил спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а Договір позики було укладено та підписано в електронній формі, що у відповідності чинного законодавства вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Взяті на себе зобов`язання за договором позики, відносно своєчасного повернення суми отриманої позики та своєчасної сплати нарахованих за користування нею відсотків у встановленні договором терміни, відповідач не виконує, у зв`язку з чим у нього склалась заборгованість. Станом на час звернення до суду з позовом, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 128090 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача і сплачений судовий збір в сумі 1921 грн.

17.12. 2019 до суду від представника відповідача Цимбала В.І. надійшов відзив на позов, в якому останній просить в задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відзив мотивовано тим, що дійсно між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором і ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 (тридцять) днів. Відповідно до вимог укладеного Договору вона повинна була повернути позивачу в строк до 02.04.2016 одним платежем 4620 грн., з яких 1620 грн. сплата процентів за користування позикою за період з 03.03.2016 по 03.04.2016, та 3000 грн. сума позики. Вважає, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Представник відповідача посилається на норми Закону України «Про захист прав споживачів», що умова договору, зазначена у п. 1.5 договору позики щодо нарахування процентів за користування позикою у розмірі 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, що становить 1387 процентів річних, є нікчемною, оскільки в цьому пункті передбачено, що саме позичальник повинен вносити зазначену плату за дії, які не є послугами. Також звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 1.3 Договору позики №18726 від 03.03.2016 позика надавалась на строк 30 днів, кінцевою даною повернення кредиту є 02.04.2016, а звернувшись з даним позовом до суду 03.05.2019 ТОВ «ВЕЛЛФІН» пропустило встановлений законом строк позовної давності, встановлений приписами ст. 257 ЦК України, а тому просить відмовити в задоволені позову з підстав пропуску строку позовної давності. Крім того, у відповідності з нормами ст. ст. 2, 133, 137, 141 ЦК України просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати: 4000 грн. в рахунок компенсації витрат на професійну правничу допомогу та 384, 20 грн. витрат по оплаті судового збору за перегляд заочного рішення Роменського міськрайонного суду 20.09.2019.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду та з підстав, зазначених ним у відзиві.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

26.06.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.62).

20.09.2019 винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (а.с.83).

20.09.2019 ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позов ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі (а.с.84-85).

16.10.2019 представником відповідача подано заяву про перегляд заочного рішення від 20.09.2019 (а.с.99-102).

22.11.2019 ухвалою Роменського міськрайонного суду скасовано заочне рішення у справі №585/6746/19 та призначено дану справу в загальному порядку, з призначенням підготовчого засідання на 12.12.2019 (а.с.156).

20.01.2020 підготовче засідання закрито і справа призначена до судового розгляду по суті (а.с.198).

Під час судового провадження по даній справі представники позивача неодноразово подавали заяви про відкладення її розгляду та проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції (а.с.172-173, 190, 217-218), про відкладення розгляду справи у зв`язку зі спалахом епідемії коронавірусу (а.с.234). Роменським міськрайонним судом задовольнялись клопотання представників позивача, судом виносились ухвали про проведення судового засідання по розгляду даної справи в режимі відеоконференції, про що виносились ухвали, які направлялись представникам позивача (а.с.198, 209, 222, 251). 03.03.2020 на адресу позивача судом направлявся лист, в якому повідомлялось, що за клопотанням представника позивача Терно О.В. (про зайнятість в іншому судовому засіданні) розгляд справи відкладено. До наступного судового засідання суд просив надати документ, що підтверджує поважність неявки до суду представника позивача. Але такий документ до суду не надійшов. На повторне нагадування щодо необхідності надати документ, що підтверджує поважність неявки представника до суду, позивач також не відреагував.

У судове засідання 18 серпня 2020 року о 10.30 год. представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.260). Заяви про відкладення справи суду не надіслав.

Враховуючи викладе, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами.

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

У судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, вид діяльності якої: 64.92 Інші види кредитування (а.с.9).

На підставі розпорядження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.10.2015 №2606 ТОВ «ВЕЛЛФІН» зареєстрована як фінансова установа (а.с.11).

Порядок надання ТОВ «ВЕЛЛФІН» грошових коштів у вигляді позики регулюється Правилами, затвердженими наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015, але додані до позовної заяви Правила не містять розділу 1 (Загальні положення), а починаються лише з розділу 2 (Терміни та визначення, що використовуються в даних Правилах) (а.с.12-22).

03.03.2016 між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 у формі електронного документу було укладено Договір позики № 18726. Згідно графіку розрахунків до Договору позики №18726 від 03.03.2016 сума по договору - 3000, дата погашення - 02.04.2016, сума до сплати процентів - 1620 грн., разом до сплати - 4620 грн. Графік розрахунків є невід`ємною частиною договору позики № 18726 від 03.03.2016 (а.с. 27-35).

За умовами п. 1.1. укладеного Договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в позику в сумі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти користування позикою зазначені у п. 1.5 цього договору.

Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 (тридцять) днів.

Відповідно до п. 1.4. договору, дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем.

Згідно п. 1.5. Договору позики визначено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 % - від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; 1,8 % - від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п. 1.2. цього Договору; 3,8 % - від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно п. 3.2. Договору позики зазначено, що строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за цим Договором обчислюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому, проценти за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (день перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до дня повного погашення Заборгованості за позикою (зарахування на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування та сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою.

Пунктом 7.1 Договору позики встановлено, що невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам.

Згідно довідки щодо заборгованості до Договору позики № 18726 від 03.03.2016 станом на 01.04.2019 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за вищевказаним договором позики та всіма нарахованими відсотками згідно нього становить 128090 грн.: заборгованість за основною сумою позики складає 3000,00 грн., заборгованість за відсотками згідно договору складає 125090 грн. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1094 календарних днів (а.с.36) .

Детальний розрахунок заборгованості було надано представником позивача під час розгляду заяви про скасування заочного рішення (а.с.123-146)

Згідно п. 4.8 Правил, підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки.

Заявка про надання позики відповідачем була оформлена та направлена на розгляд товариства (а.с.23-26).

Відповідно до договору доручення №ФБ211/11 від 18.11.2015 ТОВ «Веллфін»(«Довіритель») та ТОВ «Платежі онлайн»(«Повірений») уклали договір доручення, відповідно до умов якого довіритель уповноважує Повіреного вчиняти від імені та в інтересах Довірителя наступні дії, а саме: укладати угоди з банками-еквайрами щодо проведення платежів клієнтів довірителя на користь довірителя, діяти від імені та в інтересах довірителя щодо здійснення повноважень по вже укладеним договорам з Банками-еквайрами; забезпечити здійснення Банками-еквайрами платежів клієнтів Довірителя на користь Довірителя за допомогою сервісу «Platon» (а.с.38-40).

03.03.2016 через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі Онлайн» було проведено успішно видачу займу на сайті CREDITUP.COM.UA (3000, 00) на карту клієнта (а.с.37)

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання за договором позики, які врегульовані нормами Глави 71 Цивільного кодексу України.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби пластикові банківські картки, які емітовані у установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором, платіжна картка містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є право- відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦКУ для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ).

Мотиви суду.

Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази, та дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 03.03.2016 у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики порядку відповідач ОСОБА_1 оформила на сайті ТОВ «Веллфін» заявку для отримання позики у розмірі 3000 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просила перерахувати кошти.

ТОВ «Веллфін» було прийнято позитивне рішення та 03.03.2016 на підставі договору доручення №ФБ211/11 від 18.11.2015 через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі Онлайн» було проведено успішно видачу займу на сайті CREDITUP.COM.UA (3000, 00) на платіжну картку, вказану позичальником (відповідачем).

Указане підтверджує той факт, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який був оформлений сторонами у електронному вигляді.

Відповідно до умов укладеного договору позики №18726 від 03.03.2016 ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 (тридцять) днів (п.п.1.1, 1.2, 1.3 Договору).

Нарахування процентів за користування позикою визначено пунктом 1.5 Договору і сторонами було досягнуто згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків (п.3.1 Договору).

Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики повинно було бути здійснене відповідачем одним платежем 02 квітня 2016 року в сумі 4620 грн., з яких 1620,00 грн. сплата процентів за користування позикою за період з 03 березня 2016 року по 02 квітня 2016 року, а 3000 грн. сума позики.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за договором позики нарахована товариством і за період з 02 квітня 2016 року (строк повернення позики та строк дії самого договору позики) по 01 квітня 2019 року.

Аналіз норм ст. ст. 1046, 1048, 1049 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Визначена позивачем сума боргу, вказана у довідці щодо заборгованості за договором №18726 від 03.03.2016 свідчить про те, що її сума визначена за розрахунком із загальної кількості днів простроченої позики (в кількості 1094 календарних днів), тобто включає в себе період, який виходить за межі строку кредитування.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з боку відповідача мав місце факт порушення умов договору позики, укладеного сторонами щодо неповернення основної суми позики в сумі 3000 грн. та відсотків, нарахованих за період дії укладеного сторонами договору позики, тобто до 02 квітня 2016 року в сумі 1620 грн., а всього 4620 грн.

Щодо відсотків в сумі 123470 грн. ( розрахунок: 128090 грн. - 4620 грн. = 123470 грн.), то в цій частині вимоги позивача про їх стягнення не обґрунтовані, оскільки після закінчення строку дії указаного вище договору у позивача були відсутні правові підстави нараховувати відсотки.

У той же час відповідач повинна була сплатити 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, сума яких становить по 03.05.2019 (день звернення до суду з позовом) за 3 роки 1 місяць 527,35 грн.

Аналіз ст. ст. 256, 258, 261 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:

1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та

2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить в задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з необхідністю відмовити в задоволенні позову з цих підстав.

Так, відповідач від ТОВ «ВЕЛЛФІН» отримала позику у розмірі 3000 грн. на умовах строковості (на 30 днів) і указані кошти остання повинна була повернути товариству до 02.04.2016. Тобто саме на наступний день - 03.04.2016, коли ОСОБА_1 вчасно не повернула взяті у позику грошові кошти, ТОВ «ВЕЛЛФІН» дізналось про те, що його права щодо виконання умов укладеного договору позики порушені, а тому саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності, який у даному випадку у відповідності до вимог ст.. 257 ЦК України, загальний - три роки.

Позов ТОВ «ВЕЛЛФІН надійшов до Ковпаківського районного суду м. Суми 03.05.2019, при цьому сама позовна заява не датована, а тому визначити, коли саме вона була складена представником позивача, не можливо. Судовий збір сплачений позивачем 23 квітня 2019 року, що вбачається з доданого до позову платіжного доручення №253 від 23 квітня 2019 року (а.с.8) і це платіжне доручення надійшло до суду в конверті разом з позовною заявою, яка, відповідно, направлена до суду ТОВ «ВЕЛЛФІН» після 23 квітня 2019 року. На поштовому конверті, в якому надійшов позов з додатками мається дата оформлення листа - 25.04.2019 та дата надходження листа до поштового відділення в м. Суми - 30.04.2019 (а.с. 49).

Позивач не надав суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, а тому у зв`язку з цим в задоволенні позову необхідно відмовити .

Обґрунтування розподілу та розміру судових витрат .

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 п.1 указаної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з нормами ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

06 жовтня 2019 року між відповідачем та адвокатом Цимбалом В.І. було укладено договір про надання правничої допомоги.

06 грудня 2019 Дейнека А.В. сплатила адвокату гонорар у розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією №56, в якій також мається і детальний опис виконаних адвокатом робіт (а.с.189)

Суд бере до уваги, що Дейнека А.В. документально підтвердила факт оплати адвокату 4000 грн. гонорару на виконання договору про надання професійної правничої допомоги (а.с. 189), а також оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, приходить висновку, що сплачений відповідачем гонорар адвокату є обґрунтованим та підлягає стягненню з позивача .

Крім того, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню і сума сплаченого нею судового збору за подання до суду заяви про скасування заочного судового рішення (а.с.97).

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13,19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (чотири тисячі) грн. судових витрат понесених нею на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір за подачу заяви про скасування заочного рішення суду в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп., загалом 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання його повного тексту.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Роменський міськрайонний суд.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: Товариство з обмеженою відповідністю «ВЕЛЛФІН», місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 27.08.2020.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова