Справа № 615/149/20
Провадження № 6/615/5/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Токмакової А.П.,

секретаря судового засідання Антоненко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Валки Харківської області подання заступника начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Абрамова Романа ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

встановив:

03.02.2020 року о 15:48 год. державний виконавець звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №615/424/16-ц, виданим 09.11.2016 року Валківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8253,04 грн.

В обґрунтування подання вказує, що відповідно до ст.ст.3,4,24,25,26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавцем 16.11.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, зокрема, 16.11.2016 року та 02.08.2017 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень з причин невиконання рішення, однак ОСОБА_2 на виклики не з`явився, про причини неявки виконавця не повідомив.

На сьогоднішній день рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» та свідчить про необхідність вжиття відносно нього заходів примусового виконання.

В судовому засіданні державний виконавець Абрамов Р.М. підтримав подання в повному обсязі, просив задовольнити. Вказав, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання, на виклики до відділу не з`являється, хоча належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про його виклик в зв`язку з виконанням постанови, винесеної патрульною поліцією про накладення адміністративного штрафу. Знає, що боржник займається перевезеннями вантажу, тому обмеження його у праві виїзду за межі України сприятиме позитивному результату.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали подання, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у МРВ ДВС по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 52907404 з примусового виконання виконавчого листа №615/424/16-ц, виданого 09.11.2016 року Валківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8253,04 грн.

16.11.2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 52907404 з примусового виконання зазначеного виконавчого документа, що разом з викликом державного виконавця направлено боржнику 16.11.2016 року за № 8841 на адресу: АДРЕСА_1 14, с. Шарівка Валківського району Харківської області.

07.03.2017 року ОСОБА_2 з`явився до відділу та надав заяву, в якій повідомив, що йому відомо про вказане виконавче провадження та зобов`язався сплачувати щомісячно 795 грн. Вказав, що на момент написання заяви не був офіційно працевлаштований, пенсії не отримував, на обліку в центрі зайнятості, як без робітний, не перебував. При цьому місце проживання вказав за адресою: АДРЕСА_1 .

21.07.2017 року стягувач ОСОБА_3 надав до відділу заяву, в якій просив прийняти міри відносно ОСОБА_2 , с. Огульці, який з травня 2017 року припинив погашати заборгованість на його користь в розмірі 8500 грн., оскільки остання оплата була 31.05.2017 року в розмірі 800 грн.

Державний виконавець Абрамов Р.М. вказав, що йому не відомо, чи здійснювалося погашення заборгованості та чи на сьогоднішній день погашено заборгованість, оскільки до відділу не надано ніяких підтверджуючих документів.

02.08.2017 року за №736 боржнику направлено виклик знову за адресою: АДРЕСА_1 , хоча у виконавчому листі та самим боржником зазначено місце проживання с. Огульці.

Суд вважає, що невірне зазначення адреси боржника державним виконавцем надає підстави для сумнівів щодо виконання ним всіх заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні державний виконавець не зміг пояснити, чому виклики боржнику направляли саме за адресою с. Шарівка, але не поверталися на адресу відділу, направлялися простою кореспонденцією. Дійсно з 02.08.2017 року ніякі виконавчі дії в даному виконавчому провадженні не проводилися, проте боржник викликався в зв`язку з виконанням численних постанов поліції про накладення штрафу.

Не дивлячись на викладене, 20.01.2020 року державним виконавцем винесено постанову № 52907404 про арешт всього майна боржника в межах суми стягнення, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №196910498 від 20.01.2020 року.

В тексті подання вказано, що вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику на праві власності рухоме або не рухоме майно не належить, а самостійно ОСОБА_2 рішення не виконує, проте жодних підтверджуючих доказів до подання не долучено, що позбавляє суд можливості підтвердити або спростувати дане твердження.

Суд не приймає до уваги посилання державного виконавця на необхідність виконання постанов про накладення адміністративного стягнення, як підставу для застосування обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки не надано доказів, які б свідчили про відкриття виконавчого провадження та його об`єднання.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятого 16.09.1963 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов`язання за рішенням.

Згідно ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження». Йдеться, зокрема, про те, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього за рішенням суду або ЗУ «Про виконавче провадження». Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Отже, сама по собі заборгованість за виконуваним судовим рішенням не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до висловленої Верховним Судом України позиції щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року та у п.19 ч.3 ст.18 Закону України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, позначає з об`єктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльності) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, у п.50 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05 від 11.07.2013 року, набуло статусу остаточно 11.10.2013 року) сформульовано основні принципи оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування. Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що національна влада зобов`язана забезпечити, щоб втручання у право особи на виїзд з країни першочергово було виправдано та співмірно з урахуванням обставин справи.

Як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем не вжито всіх заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, щодо розшуку майна боржника, доказів існування чи відсутності майна у боржника ОСОБА_2 виконавцем не надано. Навіть на сьогоднішній день не встановлено наявність та розмір заборгованості, що б свідчило про невиконання боржником рішення суду

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилається на те, що у ОСОБА_2 існує заборгованість в розмірі 8253,04 грн., але не надає доказів того, що боржник отримував документи, які виносились у процесі виконання виконавчого провадження, а також, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання боргових зобов`язань, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості або безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків.

В матеріалах подання відсутні достатні докази використання державним виконавцем передбачених законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не наведено достатніх обґрунтувань того, чи дійсно боржник свідомо в повній мірі не виконує належні до виконання зобов`язання, чи у нього є на це об`єктивні причини, а тому подання є передчасним, в зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.259-261, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання заступника начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Абрамова Романа ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя А.П. Токмакова