УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Кузнецова Д.В. за участі секретаря судового засідання Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення до суду,

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту: на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 ; квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ; квартиру АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та автомобіль VOLKSWAGEN Tiguan, державний номер НОМЕР_1 , 2008року випуску VIN-код НОМЕР_2 .

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя заявниці та ОСОБА_2 , набутого в період шлюбу з 31 липня 2014 року по теперішній час. На даний час вони припинили шлюбні стосунки та заявниця звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. На теперішній час у заявниці виник спір щодо розділу вказаного спільно нажитого в період шлюбу майна, частина з якого, а саме квартира АДРЕСА_2 , була оформлена на матір чоловіка, але за кошти, які належали сім`ї заявниці, в тому числі отримані нею за договором позики. Інша частина майна була оформлена на чоловіка ОСОБА_2 . Також вказує, що існує ризик відчуження вказаного майна чоловіком, оскільки він працює за кордоном та перед останнім відрядженням він забрав всі документи на квартири та автомобіль та може самовільно розпорядитися спільним майном.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Ознайомившись із вказаною заявою, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З доданих до заяви документів вбачається, що з 31 липня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, в період якого було придбано нерухоме майно, а саме: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 ; квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ; квартира АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Все вказане майно було придбано шляхом укладання договорів купівлі-продажу. Також в підтвердження обґрунтованості накладення арешту заявницею було надано документи, які свідчать про отримання нею у позику грошових коштів, які могли бути використані для придбання та оформлення в 2017 році договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , яка є матір`ю чоловіка заявниці.

Отже позивачем було долучено достатньо доказів про період та походження набуття у спільну власність нерухомого майна, яке під час розгляду позову про поділ спільного сумісного майна може бути визначено власністю одного із подружжя, а його відчуження однією із сторін до вирішення спору може унеможливити виконання рішення суду про визнання права власності на частку в спільному майні.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти, як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих однією із сторін на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що невжиття такого заходу забезпечення позову як арешт спільного майна може істотно ускладнити ефективний захист майнових прав позивача при визнанні права власності на таке майно, за захистом яких він планує звернутися, суд дійшов висновку про те, що заява позивача підлягає частковому задоволенню та на нерухоме майно слід накласти арешт.

Разом із тим, заява ОСОБА_1 про накладення арешту на автомобіль VOLKSWAGEN Tiguan, державний номер НОМЕР_1 , 2008року випуску VIN-код НОМЕР_2 є необґрунтованою та не підтвердженою жодними доказами існування та перебування такого автомобіля у власності або користуванні сім`ї, його придбання за спільні кошти подружжя.

З огляду на загальний принцип змагальності цивільного судочинства, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України та доведення своє позиції, який передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом, а предметом доказування відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення суд вважає, що заявницею не доведено причетність транспортного засобу Фольксваген до спільного майна подружжя та відповідно законність накладання арешту судом. У зв`язку із цим в цій частині клопотання заявниці не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення до суду, задовольнити частково.

Накласти арешт на наступне нерухоме майно:

- на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 );

- на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 );

- на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копії ухвали спрямувати для виконання до органу державної реєстрації обтяження.

Суддя: Д. В. Кузнецов