ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №588/252/19

Номер провадження 22-ц/816/191/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 листопада 2019 року в складі судді Линник О.С., ухваленого у м. Тростянець, повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у лютому 2019 року, ОСОБА_1 , через свого законного представника ОСОБА_2 , в якому після уточнення, просив стягнути на свою користь з ПрАТ «СК «Уніка» суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 13005,06 грн та з ОСОБА_3 10 000,00 грн моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 05.07.2018 року з вини ОСОБА_3 , який керував автомобілем ВАЗ 21093, сталася ДТП за участі скутера Honda Dio б/н, під керуванням ОСОБА_1 . У зв`язку із отриманими травмами у період з 05.07.2018 по 16.07.2018 та з 16.07.2018 по 27.07.2018 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з діагноз: множинні забійні рвані рани у ділянці лівого колінного суглобу та лівої гомілки; забійні садна обличчя; міжм`язова гематома лівого стегна. Вказаними обставинами було завдано моральної шкоди, яка виразилась у фізичних і моральних стражданнях, пов`язаних із фізичним болем та стражданнями, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку із ушкодженням власного здоров`я внаслідок ДТП, із вини відповідача. Позивач також зазнав душевних страждань не тільки у зв`язку з понесеними травмами та фізичним болем, а й у зв`язку із пошкодженням його майна - скутера та смартфона. У момент ДТП позивачем було перенесено значний фізичний біль та емоційний стрес. Позивач був вимушений проходити курс стаціонарного лікування спочатку в КЗ «Тростянецька ЦРЛ», а потім у Сумській обласній клінічній лікарні. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, був обмежений у русі. По теперішній час відчуваються фізичні болі у лівому колінному суглобі, що є наслідком травм, які були отримані 05.07.2018. Крім того, було завдано матеріальної шкоди пошкодженням майна та витратами на лікування.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 15.11.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди 8516,34 грн. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди 10 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Стягнуто із ПрАТ «СК «Уніка» у дохід держави 503,21 грн судового збору. Стягнуто із ОСОБА_3 у дохід держави 768,40 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині визначення розміру моральної шкоди, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в цій частині змінити, зменшився розмір моральної шкоди до 3000,00 грн.

При цьому вказує, що під час розгляду справи було встановлено, що позивач має хронічні захворювання,є інвалідом з дитинства, а лікування на стаціонарі з 16 по 27 липня 2018 року було плановим і з травмою не пов`язане, що доводиться медичною експертизою №95 від 27.09.2018 року, проведеною в рамках досудового розслідування. Посилання суду на неможливість позивача займатися спортом через отриманні травми є безпідставні, оскільки відсутні докази зайняття спортом до ДТП, а посилання про не відновлення стану здоров`я на час розгляду справи не підтверджено жодними доказами. Крім того, судом не було враховано, що на момент ДТП ОСОБА_1 керував не зареєстрованим скутером, без водійського посвідчення, без шолому, постановою від 11.10.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 2.1 «а» ПДР України.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу законний представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що судом обґрунтовано та правильно визначено розмір моральної шкоди, на підставі встановлених судом фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, оскільки у момент ДТП позивачем було перенесено значний фізичний біль та емоційний стрес, позивач був вимушений проходити курс стаціонарного лікування спочатку в КЗ «Тросгянецька ЦРЛ», а потім в Сумській обласній клінічній лікарні, упродовж всього періоду лікування почувався незручно, був обмежений у русі, не міг задовольнити свої елементарні потреби, змінився звичний уклад його життя, він позбавлений можливості займатися спортом, до цього часу стан його здоров`я не відновлений, так як коліно не згинається у повній мірі, він відчуває біль та дискомфорт, а заявлений позивачем розмір моральної шкоди відповідає критеріям оцінки моральної шкоди, відповідає вимогам розумності і справедливості.

Проте повністю з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Як вбачається із цивільної справи, що 05.07.2018 близько 16 год. 40 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі вулиці вул.Л.Татаренка (навпроти будинку №3) у м.Тростянець Сумської області, при здійсненні маневру повороту не надав перевагу в русі і допустив зіткнення зі зустрічним мопедом (скутером) Honda Dio (без реєстрації) під керуванням ОСОБА_1 . З отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 та його пасажира ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , госпіталізували до Тростянецької ЦРЛ. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Тростянецької ЦРЛ до 16.07.2018, а у період з 16.07.2018 до 27.07.2018 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні у Сумській обласній дитячій клінічній лікарні, яке також пов`язане з лікуванням через ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за якою по факту указаного ДТП було внесено відомості до ЄРДР, постановою ст.слідчого СВ Тростянецького ВП Охтирського ВП ГУ НП в Сумській області капітаном поліції Алексенко В.І. від 29.09.2018 кримінальне провадження було закрите (а.с. 77).

Разом із тим, за вказаним фактом ДТП постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 11.10.2018 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП у зв`язку із порушенням вимог п.п.10.1,10.4 Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постанова набула законної сили 20.11.2018 (а.с. 78).

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 11.10.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом) у зв`язку із порушенням вимог п. 2.1 "а" ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. Постанова набула законної сили 16.01.2019 (а.с. 79-80).

У результаті дорожньо-транспортної події транспортні засоби ОСОБА_5 та ОСОБА_3 отримали механічні пошкодження (а.с.78-80).

Згідно висновку №085 автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріального збитку від 28.12.2018, проведеного приватним судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_6 , матеріальний збиток заподіяний власнику скутера моделі Honda Dio 34 внаслідок ДТП становить 5765,00 грн. (а.с.29-29).

Перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Тростянецької ЦРЛ з 05.07.2018 до 16.07.2018 із діагнозом: множинні забійні рвані рани у ділянці лівого колінного суглобу та лівої гомілки; забійні садна обличчя, та з 16.07.2018 по 27.07.2018 у хірургічному відділенні у Сумській обласній дитячій клінічній лікарні із діагнозом «міжм`язова гематома лівого стегна», а також придбання необхідних медичних препаратів позивачем, підтверджується виписками із медичної картки, фотокартками та квитанціями (а.с. 11-13, 15-17, 34, 36-37).

Відповідно до ч.ч. 1,2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 1193 ЦК України).

Під грубою необережністю слід розуміти обставини коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала і ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_3 , як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності його вини.

Проте, при визначенні розміру моральної шкоди, місцевим судом не було надано належної оцінки обставинам того, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом) у зв`язку із порушенням вимог п. 2.1 "а" ПДР України. Тобто, вказані обставини свідчать про грубу необережність з боку потерпілого ОСОБА_1 , тобто останній хоча і не бажав настання несприятливих наслідків у вигляді ДТП, але, не перебуваючи у віці, який дозволяє йому усвідомлювати вчинені дії, не маючи права керування транспортним засобом, не будучи ознайомлений з правилами дорожнього руху, останній все ж таки сів за кермо транспортного засобу (скутера), тобто передбачав можливі наслідки такого керування але ставився до цього байдуже.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки фактично зводяться до переоцінка доказів, оцінених судом першої інстанції у процесі розгляду справи.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково доводять про наявність підстав для зменшення розміру моральної шкоди до 7 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи межі задоволення позову та апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з ОСОБА_3 підлягає зміні, шляхом зменшення суми стягнення до 537,88 грн. Також, скаржнику підлягає компенсації за рахунок держави 493,97 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 листопада 2019 року в оскарженій частині змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 537,88 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 493,97 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко