Провадження № 2-о/643/467/20
УХВАЛА

19.08.2020

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1

зацікавлена особа

ОСОБА_2

про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2020 року ОСОБА_1 (далі заявник) звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою, відповідно до змісту якої просить суд:

- прийняти до розгляду його заяву від 29.07.2020 (в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення) до провадження відповідно до частини 3 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, про встановлення фактів, що мають юридичне значення для захисту прав інтересів дитини, з урахуванням звільнення заявника від сплати судового збору згідно з п. 14 ст. 2 Закону України «Про судовий збір»:

- розглянути в 10-денний термін його заяву від 29.07.2020 (в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення) до провадження відповідно до частини 3 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України про встановлення фактів, що має юридичне значення для захисту прав інтересів дитини;

- винести окрему ухвалу якою визнати явку сторін обов`язковою в інтересах прав малолітньої дитини, забезпечити явку сторін у судове засідання, судове засідання проводити виключно за участю заявника та безпосередньою участю зацікавленої особи;

- дослідити під час судового засідання паспорти громадян України заявника та безпосередньо зацікавленої особи біологічної матері ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якої відсутнє проживання, реєстрації на території України протягом 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 років для повного, всебічного, неупередженого розгляду заяви;

- встановити юридичний факт відсутності проживання, реєстрації на території України що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на протязі 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 років;

- встановити юридичний факт проживання та реєстрації на території держави Португалія, за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , населений пункт 1, округ Марінья Гранде, Держава Португалія , заінтересованої особи що ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 років;

- встановити юридичний факт відсутності проживання біологічної матері ОСОБА_3 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на протязі 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 років.

Розглянувши заяву з доданими до неї документами на предмет наявності правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 7 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).

В силу приписів частини 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Однім з критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 200/14136/17, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Обґрунтовуючи подану заяву заявник вказує на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.11.2017 його визнано батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявник вважає, що ОСОБА_2 (мати дитини) залишила дитину зі сторонніми особами, мешкає окремо від дитини у Португалії, аліменти, які він сплачує на сина використовуються не за призначенням, відбувається грабування його дитини.

На переконання заявника, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам як заявника, так і його малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим він звернувся до суду із заявою про встановлення наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи малолітнього сина ОСОБА_7 з метою захисту прав малолітніх, неповнолітніх осіб та створення умов здійснення ним та його законним представником особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Виходячи із змісту поданої заяви заявник ставить під сумнів ставлення мати ОСОБА_2 душ ОСОБА_8 до виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_6 .

Таким чином, є інші особи, заінтересовані у вирішенні даної справи, а встановлені факти безпосередньо впливатимуть на батьківські права та обов`язки ОСОБА_2 душ ОСОБА_8 .

На переконання суду, вказані обставини свідчать про те, що в даному випадку існує спір про право, що вирішується в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні.

Відповідно до вимог частини 4 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 186, 260, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов до суду на загальних підставах.

Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання у відповідності до п. 15.5. ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного процесуального кодексу України апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова.

Суддя Н.В. Новіченко