Провадження № 2др/522/53/20
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
21 серпня 2020 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого-судді Чернявької Л.М.,
за участю секретаря судових засідань Пейкова О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі заяву адвоката Веселової Олени Олександрівни, яка представляє інтереси відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі,
У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 03 грудня 2012 отримав кредит у розмирі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмирі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сума вимоги складає 133 555,40 грн. з яких заборгованість за кредитом - 7 314,48 грн.; заборгованість за відсотками - 115 320грн.; заборгованість за пенею та комісією - 4084,75грн.; 500 - штраф фіксована частина; штраф процентна складова - 6 335,97 грн.
28 липня 2020 року рішенням Приморського районного суду м.Одеси у задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, 20.08.2020 року представник відповідача, адвокат Веселова О.О., надала до суду клопотання, в якому просила розглянути її заяву за відсутності відповідача та його представника, а заяву щодо судових витрат задовольнити в повному обсязі та стягнути витрати за проведену експертизу в розмирі 34 320 гривень (т1 а.с.161), 353 гривень судового збору сплаченого на забезпечення доказів (т.1 а.с.149), витрати на професійну правничу допомогу в розмирі 7 000 грн. (т.2 а.с.11).
Відповідно до ч.4 ст. 279 ЦПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.
Суд, ознайомившись із заявою адвоката Веселової О.О., дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року у задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Проте не вирішено питання про судові витрати, понесені відповідачем про які було заявлено та надано розрахунок, що міститься на аркушах справи 4-10, 11 та 12 в томі 2.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Саме тому, понесені відповідачем витрати в розумінні ст. 133 ЦПК України, є судовими.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу, їх вартість та порядок оплати визначені умовами договору №0103/18 від 01.03.2018 та додатковою угодою №1 до нього від 19.02.2019 року: детальний їх опис, вартість визначені розрахунком витрат на правничу допомогу. (т.2 а.с.11,12). Так, в пункті 2 додаткової угоди №1 від 19.02.2019р. зазначено, що адвокатом отримана винагорода за проведену роботу в розмирі 7 000 гривень, які адвокат Веселова О.О. отримала на момент підписання цієї додаткової угоди.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПКУкраїни, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. В силу ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; ) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В силу ч.6 ст.139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Ч. 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Ст. 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно із положенням ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. А у рішенні Євросуду у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, суд приходить до висновку, про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 гривень, витрати за проведену експертизу в розмирі 34 320 (тридцять чотири тисячі триста двадцять) гривень, 353 (триста пятдесят три) гривень судового збору сплаченого на забезпечення доказів.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 258, 259, 264, 265, 268, 270 ЦПК України, суд
Заяву адвоката Веселової Олени Олександрівни, яка представляє інтереси відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити.
Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо додаткове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія додаткового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Суддя Чернявська Л.М.