справа № 752/7521/17 головуючий у суді І інстанції Ладиченко С.В.
провадження № 22-ц/824/5963/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача 218 925 грн. 88 коп. відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 вересня 2016 року о 19 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Наддніпрянське шосе, в напрямку станції метро «Видубичі», сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту від 23 січня 2017 року про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, вартість матеріального збитку автомобіля «Тойота», який належить позивачу, складає 218 925 грн. 88 коп.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що обов`язкова цивільна відповідальність водія автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , перед дорожньо-транспортною пригодою була застрахована у страховій компанії ПрАТ СТ «Іллічівське», яка була одразу повідомлена про настання страхового випадку. Згідно страхового полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн. Позивач може звернутися до відповідача з позовом лише після отримання страхового відшкодування в межах договору страхування та визначення розміру ліміту, який перевищує відповідальність страховика. При розгляді цивільної справи в суді страхова компанія не була залучена до участі у справі. Відповідач також не погоджується з висновком у звіті про вартість матеріального збитку. У звіті вказано, що автомобіль Тойота 2010 року випуску, строк експлуатації - 6 років, пробіг - 179 106 км., а коефіцієнт зносу автомобіля - 0. Оцінювач керувався бюлетенем, випущеним на тимчасово окупованій території. Висновок повинен складатися на замовлення страхової компанії і при незгоді з цим висновком сторони матимуть право клопотати про призначення та проведення судової автотоварознавчої експертизи пошкодженого транспортного засобу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 13 вересня 2016 року о 19 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в м. Києві по вул. Наддніпрянське шосе, в напрямку станції метро «Видубичі», при виїзді з вул. Залізничне шосе та перестроюванні в лівий ряд, не переконався в безпеці маневру, підрізав автомобіль «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який, уникаючи зіткнення, зачепив інший автомобіль «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.4).

ОСОБА_3 є власником автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.5).

Згідно Звіту №18/01-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, складеного СОД ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» 23 січня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 218 925 грн. 88 коп. (а.с.6-35).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, наявні підстави до задоволення позову в повному обсязі.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль, яким керував ОСОБА_3 . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ СТ «Іллічівське». Вказана обставина не заперечується позивачем.

ОСОБА_3 пред`явив позовні вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування у повному обсязі завданих збитків, як до особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді.

У той же час, упостанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Для підтвердження обставин, викладених в апеляційній скарзі, представник відповідача надав до апеляційного суду лист Моторного (транспортного) страхового бюро України, з якого вбачається, що в ЦБД МТСБУ міститься інформація про чинний на дату ДТП 13 вересня 2016 року договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення автомобіля, яким керував ОСОБА_1 . Згідно вказаного договору страхова сума за шкоду майну становить 100 000 грн., франшиза - 0 грн.

За таких обставин, на відповідача як винну в дорожньо-транспортній пригоді особу, покладено обов`язок відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яке має бути виплачено страховиком. Така різниця становить 118 925 грн. 88 коп. (218 925,88-100 000).

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не погоджується з висновком у звіті про вартість матеріального збитку та самим звітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не надав суду доказів того, що розмір завданої позивачу шкоди є значно меншим від заявленої до стягнення суми, іншого звіту про вартість матеріального збитку ОСОБА_1 суду не надав, клопотання про призначення експертизи не заявляв.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 2 189 грн. 27 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а відповідач звільнений від сплати судового збору, на користь позивача підлягає стягненню з держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (54,3 %), а саме у розмірі 1 188 грн. 77 копійок.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_3 , проживаючого по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 118 925 (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень, 88 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 188 (одна тисяча сто вісімдесят вісім) гривень, 77 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.