_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/7899/20
Провадження № 2-о/947/146/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кирикової О.О.,

за участі:

представника заявника - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_3 ,

заінтересована особа: Одеська міська рада,

про встановлення факту родинних зв`язків,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_3 09 квітня 2020 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій заявниця просить суд встановити факт родинних зв`язків, а саме факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною тіткою ОСОБА_3 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 19.05.2020 року відкрито провадження по справі на підставі вказаної зави та призначено дату, час місце розгляду справи.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав та просив суд задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 03 грудня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено актовий запис №12523, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на належне за час життя останній майно.

У зв`язку з чим, як встановлено судом, 06 грудня 2018 року після смерті ОСОБА_4 , з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як онучка померлої.

На підставі вказаної заяви, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною Вікторією Іванівною було заведено спадкову справу №33/2018.

Судом під час розгляду справи, з метою перевірки усіх обставин по справі, ухвалою суду від 29.07.2020 року було витребувано належним чином завірену копію вказаної спадкової справи, з якої вбачається, що в рамках вказаної спадкової справи, 06.12.2018 року подала заяву сестра померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про відмову від спадщини за законом, на користь онучки померлої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Інші спадкоємці відсутні.

Одночасно з вказаної спадкової справи судом встановлено, що при перевірці приватним нотаріусом даних стосовно померлої особи та спадкоємця було вичвлено відсутність документів, що підтверджують родинні стосунки, що стало підставою для винесення 24.02.2020 року приватним нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Зазначені обставини стали приводом, для звернення заявника до суду з цією заявою.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 (зазначено російською - ОСОБА_3 ), про що 14.06.1977 року Відділом РАГСу м. Севастополь складено актовий запис №1946, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , вбачається, що Відділом РАГСу м. Севастополя 20.10.2000 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис №812. Під час реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».

Отже, заявниця ОСОБА_3 , мала дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 (російською - « ОСОБА_3 »), актовий запис про народження якої №1946, в якому міститься інформація про батька, зазначено російською - « ОСОБА_9 », в графі відомості про матір зазначено російською - « ОСОБА_5 ».

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БМ, вбачається, що 01.09.1973 року був зареєстрований шлюб між громадянами, зазначено російською: « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_9 », актовий запис№75, за наслідком чого «російською - ОСОБА_5 », змінила прізвище на «російською - ОСОБА_3 ».

Отже, судом встановлено, що матір`ю заявниці була ОСОБА_5 , яка після шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 .

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис №88 В графі відомості про матір зазначено - ОСОБА_6 (російською - ОСОБА_6 ), в графі відомості про батько - ОСОБА_7 .

Отже бабусею заявниці є - ОСОБА_6 (російською - ОСОБА_6 ).

Як стверджує заявниця, дошлюбним прізвищем її бабусі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , було - « ОСОБА_6 », однак ані свідоцтва про укладення нею шлюбу, ані свідоцтва про народження не збереглось, що також підтверджується повідомленням Відділом ЗАГСу державної адміністрації Слободзейського району, ПМР, за №442 від 23.01.2020 року, про відсутність запису акту про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (російською - ОСОБА_6 ).

Також заявницею повідомлено, що батьками її бабусі ОСОБА_6 (російською - ОСОБА_6 ), були: громадяни, зазначено: « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 », які вважаються прадідусем та прабасею заявниці.

Також, як вбачається, у « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 » мали також іншу дочку: ОСОБА_12 (зазначено російською - ОСОБА_12 ), яка була рідною сестрою бабусі заявниці - ОСОБА_6 (російською - ОСОБА_6 ), а відтак вважається тіткою заявниці.

Також заявниця зазначила, що відсутні документи підтверджуючі реєстрацію шлюбу між її тіткою « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_13 ».

Відповідно до архівної виписки з Державної служби реєстрації та нотаріату МЮ ПМР від 28.01.2020 року, ІНФОРМАЦІЯ_9 народилась дитина жіночої статті - російською « ОСОБА_12 », батьками якої зазначено: « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 », про що складено актовий запис №30.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , в графі відомості про матір зазначено російською « ОСОБА_12 », в графі відомості про батька зазначено російською - « ОСОБА_13 ».

Отже за родинними відносинами, дочка тітки заявниці, вважається двоюрідною тіткою останньої.

Як вже встановлювалось ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З урахуванням відсутності деяких документів на підтвердження беззаперечних родинних стосунків між заявницею та померлою ОСОБА_4 , заявницею були надані до суду інші докази.

Так відповідно до наданих документів судом встановлено, що за наслідком смерті ОСОБА_4 , КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» 04.12.2018 року було видане свідоцтво про поховання за № НОМЕР_6 на ім`я - ОСОБА_3 .

Заявницею також надано до суду ряд сімейних фотокарток, за якими в судовому засіданні заявниці розповіла за спорідненням про родичів.

В судовому засіданні 29.07.2020 року судом в якості свідка було допитано - ОСОБА_14 , яка надала пояснення, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , оскільки її батько та батько заявниці є рідними братами. ОСОБА_14 підтвердила, що добре знала ОСОБА_4 , померлу ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка приходилась двоюрідною тіткою ОСОБА_3 . ОСОБА_14 в судовому засіданні розповіла про родинні стосунки за спорідненням між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Також в судовому засіданні судом було допитано в якості свідка - ОСОБА_15 , яка надала пояснення, що знайому з ОСОБА_3 з дитинства, оскільки їх батьки були друзями. Вона - ОСОБА_15 була добре знайома з матір`ю ОСОБА_3 ОСОБА_5 . З ОСОБА_4 вона майже не була знайома, однак була відома про неї за розповідями ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Однак, одного разу, коли ОСОБА_4 стало зле та остання себе дуже погано почувалась, вона - ОСОБА_15 разом зі своїм чоловіком, за проханням ОСОБА_3 , супроводила ОСОБА_4 до лікарні.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року, викладених у п. 1 постанови N 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При викладених обставинах, оцінивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спорідненням є двоюрідною тіткою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є встановленим, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 293, 294, 315 ч.1, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Одеська міська рада (місцезнаходження: 65004, м. Одеса, пл. Думська, 1), про встановлення факту, що має юридичне значення- задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спорідненням є двоюрідною тіткою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.