провадження № 2/294/174/20
справа № 294/680/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Чуднівський районний суд Житомирської області

у складі:

головуючого - судді Мандро О.В.

при секретарі - Рижук В.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

свідка - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чуднів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чуднівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом та за позовом ОСОБА_3 до Чуднівської міської ради Житомирської області, за участі третьої особи: ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець - ОСОБА_6 , який за життя склав на позивача заповіт. Після смерті останнього відкрилася спадщина на належні йому земельні ділянки розміром 2,1337 га та 0,8815 га, які розташовані на території Красносільської сільської ради Чуднівського району Житомирської області. Позивач звернулася до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Внаслідок цього позивач змушена була звернутись із позовною заявою про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права не може.

11.04.2017 ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до Красносілської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, за участю третьої особи - ОСОБА_1 - про визнання заповіту недійсним. Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 вказувала на те, що після смерті її батька ОСОБА_7 їй стало відомо, що 22.01.2015 ним було складено заповіт, згідно якого він начебто заповів ОСОБА_1 все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те, на що він матиме право за законом, який був посвідчений секретарем Тютюнниківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, реєстраційний номер 4 від 22.01.2015. Позивач вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству та має бути визнаний недійсним, тому що цей заповіт не був підписаний спадкодавцем ОСОБА_7 та не відповідає його волі, так як при ознайомленні з заповітом позивач зауважила, що підпис на заповіті не є підписом спадкодавця - ОСОБА_7 , що порушує вимоги ч.1 ст.215 та ч.3 ст.203 ЦК України, в яких вказано, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а недодержання в момент вчинення правочину цих вимог є підставою недійсності правочину. До того ж заповіт був посвідчений секретарем Тютюнниківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області в селі Тютюнники Чуднівського району Житомирської області, але саме в той час ОСОБА_7 постійно перебував у стаціонарному відділені територіального центру соціального обслуговування в с. Краснопіль Чуднівського району Житомирської області і за весь час перебування за його межі не вибував. Відповідно до вимог п.11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій в окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Також належність ОСОБА_8 підпису може бути підтверджено порівнянням із підписами (Додаток №5) на документах, підписаних рукою ОСОБА_8 . З цих міркувань позивач звернулася за захистом свого права як спадкоємця першої черги спадкування, та просить суд визнати заповіт її батька ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 недійсним.

13.04.2017 суд ухвалив об`єднати в одне провадження справу №294/680/17 за позовом ОСОБА_1 до Красносілської сільської ради Чуднівського району Житомирської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом та справу №294/835/17 за позовом ОСОБА_3 до Красносілської сільської ради Чуднівського району Житомирської області за участі третьої особи - ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, присвоївши об`єднаній справі №294/680/17 та провадження №2/294/475/17.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позов підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, висловив заперечення проти позову ОСОБА_3 та зазначив, що суду не надані докази, які б свідчили про підробку підпису спадкодавця на заповіті та просив залишити даний позов без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 позов підтримав повністю відповідно до позовної заяви. Також зазначив, що спадкодавець ОСОБА_7 був зареєстрований, працював, вийшов на пенсію та постійно проживав в с. Красносілка Чуднівського району, в нього там народилися діти, та молодшою дитиною є ОСОБА_3 , дівоче прізвище - ОСОБА_3 , яка до цього часу проживає в с. Красносілка. Спадкодавець не нажив ніякого майна, крім земельних часток (паїв), які хотів залишити своїй дочці ОСОБА_3 , яка є єдиним спадкоємцем за законом, тому і не складав заповіт. Останні роки свого життя спадкодавець доживав у стаціонарному відділені територіального центру соціального обслуговування в с. Краснопіль Чуднівського району Житомирської області. Чому ОСОБА_7 склав заповіт в с. Тютюнники, за 40 км від с. Красносілка, між якими немає транспортного сполучення, невідомо, хоча міг його скласти у лікарні, в якій перебував, чи у Красносільській сільській раді. Спадкодавець останні 10 років хворів на ревматичний поліартрит, тому останні роки життя йому тяжко було рухатись, тримати дрібні предмети, в тому числі і ручку. Тому він не міг написати своє прізвище в заповіті. Також обслуговуючий персонал та керівник територіального центру соціального обслуговування в с. Краснопіль Чуднівського району Житомирської області стверджують, що ОСОБА_7 територію лікарні не покидав. Також громадянка ОСОБА_1 порушила умови чинного законодавства, адже не звернулася у 6-місячний термін до нотаріуса для оформлення свої спадкових прав, а звернулася до суду до закінчення даного терміну.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що на даний час вона працює діловодом Тютюнниківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області. Станом на 22.01.2015 вона обіймала посаду секретаря Тютюнниківської сільської ради та в силу своїх посадових обов`язків, посвідчувала заповіт ОСОБА_6 . Так, у 2015 року вона доглядала за своїм дядьком, який знаходився в стаціонарному відділенні територіального центру соціального обслуговування в с. Краснопіль Чуднівського району Житомирської області та просив її скласти його заповіт, про що довідався ОСОБА_7 , який знаходився в тому ж соціальному центрі, та попросив скласти і його заповіт також. Вказаний заповіт ОСОБА_7 свідок склала в Тютюнниківській сільській раді Чуднівського району Житомирської області та привезла для підписання ОСОБА_7 , 22.01.2015 в приміщення стаціонарного відділення територіального центру соціального обслуговування в с. Краснопіль Чуднівського району Житомирської області.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21.10.2016 (том 1, а.с. 11).

Згідно довідок відділу у Чуднівському районі ГУ Дергеокадастру у Житомирській області від 01.03.2017 №38/0/212-17 ОСОБА_6 вважається власником земельних часток (паїв) кадастровий номер: :03:000:0238 розміром 2,1337 га, та кадастровий номер: :04:000:0491 розміром 0,8815 га (том 1, а.с. 5).

Згідно із заповітом, посвідченим 22.01.2015 року секретарем Тютюнниківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_1 все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, та взагалі все те що йому належатиме на день його смерті, та те, на що він матиме право за законом (том 1, а.с. 7).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.10.1989, ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Красносілка Чуднівського району в сім`ї ОСОБА_7 та ОСОБА_10 народилася ОСОБА_11 , яка 05.11.2010 зареєструвала шлюб із ОСОБА_12 та отримала прізвище « ОСОБА_12 », що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 22.01.2014 (том 1, а.с. 34, 35).

Згідно довідки, виданої Красносілською сільською радою Чуднівського району Житомирської області № 158 від 10.04.2017, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 одна й та ж сама особа (том 1, а.с. 41).

Згідно довідки центру соціального обслуговування Чуднівської РДА № 144, від 31.03.2017, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель села Красносілка Чуднівського району Житомирської області, перебував на обліку у стаціонарному відділенні для постійного або тимчасового перебування територіального центру в с. Краснопіль Чуднівського району з 14.01.2014 по 19.11.2016 та знятий з обслуговування у зв`язку з фактом смерті (том 1, а.с. 46).

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши пояснення представників позивачів, пояснення свідка, повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень, встановивши характер та зміст спірних правовідносин та норми права, які підлягають до їх застосування, суд дійшов наступного висновку:

Частиною першою статті 81 ЦПК України на сторону покладено обов`язок щодо доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виникнення права власності, яке пов`язується із правом спадкування.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Аналогічне положення міститься й у статті 328 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як зазначено в ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За приписами ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст.1247 ЦК України, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем.

Згідно статті 1252 ЦК України заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров`я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров`я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю.

Як роз`яснено в п. 16 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.3 цієї ж статті одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтями 207-209 ЦК України, встановлено що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочини що належить вчиняти у письмовій формі це ті, щодо яких законом встановлена письмова форма. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_14 в позовній заяві посилається на п.11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, відповідно до якої в окремих випадках коли фізична особа не може з`явитись в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням, але в межах нотаріального округу. Однак, положення даної інструкції не можна застосувати до спірних правовідносин. Ці відносини регулюються Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 за №3306/5, зареєстрованого вказаним міністерством 14.11.2011 року за №1298/20036 (далі Порядок), адже посвідчення заповіту здійснювалось секретарем Красносільської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, яка являлась посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Згідно з п.1.2. Порядку нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Згідно п. 1.4. розділу ІІІ Порядку, заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Згідно п. 2.1. розділу ІІ Порядку, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі - Лист) при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати : місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Згідно вищезгаданого Листа у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК).

Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що вона зверталася у встановленому законом прядку до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Беручи до уваги свідчення свідка ОСОБА_5 , та пояснення в промові представника позивача ОСОБА_4 , також довідку центру соціального обслуговування Чуднівської РДА від 31.03.2017, згідно якої спадкодавець ОСОБА_6 перебував на обліку в стаціонарному відділені для постійного або тимчасового перебування територіального центру в с. Краснопіль Чуднівського району з 14.01.2014 по 19.11.2016, викладене дає суду підстави вважати, що заповіт було посвідчено не в приміщені органу місцевого самоврядування. Однак на заповіті відсутня будь-яка інша адреса місця вчинення нотаріальних дій крім адреси місцезнаходження Тютюнниківської сільської ради: с. Тютюнники, Чуднівського району, Житомирської області, Україна, та відсутнє зазначення причин, з яких нотаріальна дія вчинялася поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Як вбачається з матеріалів справи в заповіті, який оспорюється, не зазначено дійсне місце його підписання та посвідчення.

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі, а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

В ході судового розгляду судом встановлено, що при складанні заповіту, який оспорюється, даний правочин складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Отже оспорюваний правочин суперечить актам законодавства України.

Суд, врахувавши докази досліджені судом вважає, що позов ОСОБА_3 до Чуднівської міської ради Житомирської області, за участі третьої особи: ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним слід задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_1 до Чуднівської міської ради Житомирської області, про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись статтями 76 - 84, 89, 141, 263 - 265, 271, 273, 354, 355 ЦПК України, статтями 202, 203, 215, 216, 207 - 209, 1216 - 1218, 1233, 1247, 1252, 1257 ЦК України, Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до Чуднівської міської ради Житомирської області за участю третьої особи ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Тютюнниківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, реєстраційний номер 4 від 22.01.2015.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чуднівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Стягнути з Чуднівської міської ради Житомирської області на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Чуднівський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: О.В. Мандро