ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/924/20 Номер провадження 22-ц/814/1648/20Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за за матеріалами позовної заяви Приватного підприємства "Райагропостач" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в окремий об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю, з участю третьої особи: Миргородська міська рада

за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Райагропостач" на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 червня 2020 року про визнання неподаної та повернення, постановлену під головуванням судді Андрущенко-Луценко С.В.,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Райагропостач» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в окремий об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю, з участю третьої особи: Миргородської міської ради.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 червня 2020 року позовну заяву Приватного підприємства «Райагропостач» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в окремий об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю, третя особа: Миргородська міська рада, визнано неподаною та повернуто позивачеві.

З даною ухвалою не погодився позивач Приватне підприємство «Райагропостач» та подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що суд дійшов невірного висновку про не виконання ним вимог ухвали суду про усунення недоліків.

Зазначає, що на виконання ухвали, якою позов залишений без руху, позивач надав вмотивоване клопотання про усунення недоліків з квитанцією про доплату судового збору, який сплачено виходячи з балансової вартості нерухомого майна.

Також вказує на те, що предметом позову є виділення в окрему одиницю вже наявного та зареєстрованого на праві приватної спільної часткової власності нерухомого майна, що не тягне за собою ні збільшення, ні зменшення об`єму, складу чи частки нерухомого майна. З цих підстав вважає, що позов є немайнового характеру.

Вимоги про визнання права власності на майно або його витребування позивачем не заявлялися.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, проте даний факт не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 19 травня 2020 року Приватне підприємство «Райагропостач» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в окремий об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року позовна заява Приватного підприємства «Райагропостач» залишена без руху та надано строк 5 днів для усунення недоліків позовної заяви.

Підставою для залишення без руху позовної заяви стали: відсутність у позові ціни позову та неповна оплата судового збору, виходячи з цієї ж ціни позову відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Також, керуючись нормами ч. 2 ст. 176 ЦПК України попередньо визначив суму судового збору в розмір 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент звернення з позовом до суду становить 735 700 гривень. З цих підстав суд вказав про необхідність доплатити судовий збір в розмірі 733 598 гривень.

Постановляючи ухвалу про визнання позову неподаним, суд виходив з того, що станом на 11 червня 2020 року позивач не усунув недоліки позовної заяви.

Апеляційний суд вважає такий висновок не обгрунтованим, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2020 року на адресу районного суду від позивача надійшло вмотивоване клопотання про усунення недоліків позовної заяви (а.с.111 114) з додатками.

У клопотання позивач вказав про те, що балансова вартість 55/100 частин нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , що є у власності ПП «Райагропостач», складає 40086,35 гривень. У підтвердження цього позивач надав довідку.

Окрім цього, позивачем на усунення недоліків надано квитанцію про доплату ПП «Райагропостач» 2102 гривень судового збору. При цьому при подачі позову позивачем було сплачено 2102 гривень судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України визначено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строку виконає вимоги, визначені статтями 175 і 1777 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не сунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Пленум ВССУ у Постанові № 10 від 17 жовтня 2014 року з подальшими змінами та доповнення «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у п. 16 роз`яснив, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п`ятою статті 216 ЦК).

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

У нинішній редакції ЦПК аналогічні положення містяться у нормах ст. 176 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суд першої інстанції жодним чином не спростував доводи позивача відносно визначеної ним вартості майна, та передчасно дійшов висновку про наявність підстав для визнання позовної заяви ПП «Райагропостач» неподаною.

Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Доводи апелянта апеляційний суд вважає в цій частині слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Вимоги місцевого суду про сплату судового збору в максимальному розмірі не вмотивовані та по своїй суті порушують вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод в частині дотримання принципу доступу до правосуддя.

Що стосується доводів апелянта в тій частині, що даний спір не носить матеріальний характер, апеляційний суд їх вважає помилковими, виходячи з наступного.

ВССУ у постанові Пленуму від 17.10.2014 № 10 «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснив, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК).

У даному спорі позивач порушує питання щодо виділення в окремий об`єкт нерухомого майна. Спірні правовідносини витікають з реалізації позивачем належного йому права власності на нерухоме майно, яке має майнову оцінку (вартість), а тому вказують на наявність майнового спору між учасниками судового процесу.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 червня 2020 року, про визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу, як такої що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду.

Питання про розподіл судових витрат, у тому числі, пов`язаних і з переглядом даної ухвали в сумі 2102 гривень 00 копійок, сплачених апелянтом ПП «Райагропостач» має бути вирішено судом при ухваленні рішення по суті спору чи закінченні провадження у інший спосіб.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Райагропостач",- задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 червня 2020 року про визнання неподаної та повернення,- скасувати.

Матеріали позовної заяви Приватного підприємства "Райагропостач" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в окремий об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю, з участю третьої особи: Миргородська міська рада - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення ( у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Т.О. Кривчун

О.В. Чумак