ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3666/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з сімейних відносин про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Майстренка О.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на двох дітей,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10000 гривень, починаючи стягнення з дати подання позову про розірвання шлюбу до суду з 05.03.2019 і до повноліття.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 30.07.2005 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_1 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 730 (свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 від 30.07.2005). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти перебувають на утриманні матері, і вона без участі відповідача не може забезпечити їх утримання. Відповідач не приймає участі в утриманні своїх дітей, хоча інших осіб на утриманні немає, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року було частково задоволено позов ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, починаючи стягування з 09.07.2019 і до повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітної плати, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на кожну дитину, до їх повноліття. Також просить перерозподілити судовий збір та стягнути з позивача витрати на правову допомогу.

В обґрунтування скарги зазначив, що вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також прав та законних інтересів відповідача.

Вказав, що, незважаючи на вимоги Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції вирішив стягнути з нього аліменти, у розмірі 4000 грн, що в процентному співвідношенні складає 93,76% від середньої місячної заробітної плати відповідача.

Послався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину.

Зауважив, що враховуючи вказаний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що обов`язок по забезпеченню даного рівня прожиткового мінімуму покладається на обох батьків, розмір аліментів для дитини віком від 6 до 18 років, який підлягає стягненню з нього на момент подання позовної заяви), складає 1059 грн на одну дитину та 2118 грн на двох дітей.

Вважає, що судом безпідставно стягнуто з нього аліменти у твердій грошовій сумі.

Зазначив, що суд першої інстанції, ігноруючи вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, при вирішенні питання про стягнення аліментів, не врахував наявність у відповідача непрацездатної матері - ОСОБА_6 , 1935 року народження, яка зареєстрована та проживає за однією адресою з відповідачем, що підтверджується довідкою Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області від 18.03.2020 року №02-20/290.

Вказав, що у своєму рішенні, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що він не надає регулярно матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей. Зазначене ствердження не відповідає дійсності, адже у своїй позовній заяві позивач зазначає, що на утримання дітей відповідач добровільно надає матеріальну допомогу у розмірі 2000 грн. У судових засіданнях учасники справи також підтвердили зазначений факт, але при винесенні рішення, суд першої інстанції це проігнорував.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував суму аліментів, яка була сплачена відповідачем добровільно та протязі всього часу.

Послався на те, що, незважаючи на всі порушення вимог цивільно-процесуального законодавства позивачем при складанні позовної заяви, суд першої інстанції відкрив провадження у справі, чим порушив норми цивільно-процесуального законодавства.

ОСОБА_3 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Вказала, що відповідач подав довідку про неіснуючу заробітну плату, оскільки на його підприємстві оплата праці проводиться щоденно.

Зазначила про наявність у відповідача інших доходів з огляду на те, що у нього є два земельні паї та два автомобілі.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення визначені у ст. 376 ЦПК України, а саме:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не надає регулярно матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, то суд вважав за доцільне стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 4000 (чотири тисячі) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. При цьому суд взяв до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції не повністю погоджується з висновком суду про розмір присуджених аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.07.2005 сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 730 (свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 30.07.2005).

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Діти проживають з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області від 18.03.2020 № 02-20/290 ОСОБА_1 ,1975 року народження зареєстрований в АДРЕСА_2 . Разом з ним за цією адресою також зареєстровані: мати - ОСОБА_6 , 1935 року народження, донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із довідкою ТОВ «Трансмейл-2012» від 22.08.2019 № 19 ОСОБА_1 працює в ТОВ «Трансмейл-2012» з 17.08.2016 на посаді водія автотранспортних засобів категорії D, загальна сума доходу за період з 01.02.2019 по 31.07.2019 становить 25596,80 гривень.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_7 від 11.05.2020 № НІБ00000002 ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_7 на посаді продавця непродовольчих товарів, загальна сума доходу за період з січня 2020 року по квітень 2020 року без урахування аліментів становить 7766,34 гривень.

Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Визначаючи розмір аліментів суд зазначив, що сторони не позбавлені можливості в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про зміну їх розміру.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

У даному випадку спір у першу чергу стосується майнових інтересів двох малолітніх дітей, батьком яких є відповідач.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З огляду на те, що ОСОБА_3 вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, то колегія суддів відхиляє доводи скарги про необхідність стягнення коштів на утримання дітей у частці від доходу батька, оскільки це суперечить згаданій нормі ч. 3 ст. 181 СК України.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів погоджується з доводами скарги про те, що районним судом всупереч положень ст. 89 ЦПК України безпідставно не було враховано довідку про доходи відповідача.

Згідно із довідкою ТОВ «Трансмейл-2012» від 22.08.2019 № 19 ОСОБА_1 працює в ТОВ «Трансмейл-2012» з 17.08.2016 на посаді водія автотранспортних засобів категорії D, загальна сума доходу за період з 01.02.2019 по 31.07.2019 становить 25596,80 гривень.

Зазначене свідчить про те, що з урахуванням середнього доходу відповідача на місяць. який складає 4266,13 грн, присуджена сума аліментів 4000 грн на двох дітей становить майже весь місячний дохід відповідача, що не відповідає загальним засадам цивільного судочинства, принципу справедливості, добросовісності та розумності, передбаченому п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

За правилом ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином суд першої інстанції не звернув уваги, що у справі відсутні докази у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що відповідач у змозі сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, належного обґрунтування своїх висновків у контексті вимог ст. 182 СК України суд у оскарженому рішенні не вказав.

Доказів того, що відповідач має інших утриманців матеріали справи не містять. Спільне проживання відповідача зі своєю матір`ю не може беззаперечно свідчити про її перебуванні на його утриманні. Разом з тим суд не звернув уваги, що батьки мають рівний обов`язок по утриманню дітей, позивачка ОСОБА_3 не надала суду доказів, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, що значно перевищує мінімальний рекомендований для однієї дитини.

Суд також не перевірив належним чином доводи відповідача, які він навів на обґрунтування заперечення проти позову та не з`ясував розмір матеріальної допомоги, яку відповідач надає добровільно на утримання дітей.

ОСОБА_3 у позовній заяві зазначила про надання відповідачем на потреби дітей 2000 грн щомісяця, також вона визнала ці обставини і у відзиві на апеляційну скаргу, а тому вони не потребують окремого доведення відповідно до правила ч. 1 ст. 82 ЦПК України, яким передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Цей факт свідчить, що батько добровільно сплачував на дітей щомісяця по 2000 грн, що свідчить про наявності у нього такої можливості. При цьому колегія суддів не вважає, що перетворення відповідача за рахунок присудження надмірного розміру аліментів на завідомого боржника відповідає інтересам дітей, які зацікавлені у реальному отриманні аліментів. Доказів недобросовісної поведінки відповідача у цьому питанні судом не встановлено.

З урахуванням положення ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», яким визначено, що установити у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Таким чином, з відповідача у рахування рівного обов`язку батьків по утриманню дітей підлягають стягненню аліменти 1109 грн на одну дитину та 2218 грн на двох дітей з урахування дати ухвалення оскарженого рішення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання відповідача на порушення позивачем вимог до форми і змісту позовної заяви, оскільки вони не мають правового значення для законності та обґрунтованості оскарженого рішення.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням норм матеріального права, тому колегія суддів частково погоджується з доводами скарги та на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, зменшує присуджений судом розмір аліментів рішення суду першої інстанції, визначивши їх розмір на одну дитину у сумі 1109 гривень, та на двох - 2218 гривень відповідно.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилом ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як позивач у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до норми ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При частковому задоволенні позову на суму 4000 грн судом першої інстанції безпідставно було покладено на відповідача обов`язок сплатити судовий збір у сумі 840,80 грн, оскільки з урахуванням норм Закону України «Про судовий збір» належало стягнути з нього 186,31 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 1261,30 (а. с. 50).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги відповідачу підлягає компенсація, з урахуванням суми, що підлягає сплаті за розгляд справи у суді першої інстанції, тобто 444,34 грн.

Відповідачем понесено витрати на правову допомогу у сумі 8250 грн, що підтверджено Договором про надання правової допомоги від 14.05.2020, Актом № 1 здачі-приймання наданої правової допомоги від 29.05.2020, Рахунком-фактурою від 29.05.2020, Прибутковим касовим ордером № 1 від 29.05.2020 (а. с. 82-84, 85, 86, 87).

Нормою п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд враховує, що справа у суді апеляційної інстанції слухалась без повідомлення учасників справи, ця справа є незначної складності, а тому з урахуванням принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, слід визнати розумну вартість правової допомоги, яка підлягяає відшкодуванню за рахунок позивача, з урахуванням часткового задоволення скарги, оскільки позивач за законом звільнена від сплати виключно судового збору, то за її рахунок необхідно стягнути вартість понесених відповідачем витрат на правову допомогу у сумі 4125 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року - змінити в частині визначення розміру аліментів.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2218 (дві тисячі двісті вісімнадцять) гривень, починаючи стягування з 09.07.2019 і до повноліття.

Компенсувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у сумі 444 (чотириста сорок чотири) гривень 34 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) половину вартості витрат на правову допомогу у сумі 4125 (чотири тисячі сто двадцять п`ять) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.