Провадження № 22-ц/4808/762/20
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укртрансгаз», подану представником Гасай Мар`яною Борисівною, на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Шамотайла О.В., ухвалене 10 березня 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 17 березня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Будівельно-монтажного управління філії «Будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбуд», акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та незаконно утриманих коштів,

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд до Будівельно-монтажного управління філії «Будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбуд» з позовом, вимоги якого збільшив під час розгляду справи, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, незаконно утриманих коштів та переплати коштів по аліментах.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 травня 2018 року його звільнено з посади ізолювальника-плівочника 4-го розряду філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» ПАТ «Укртрансгаз» за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України. Проте всупереч статті 116 КЗпП у день звільнення йому не виплачено належні кошти та не повідомлено про розмір нарахованих сум. Лише 20 червня 2018 року йому перераховано 1372,30 грн відпускних, а 27 червня 2018 року - 2523,95 грн лікарняних. Вважав, що вказані виплати не є розрахунком при звільненні, оскільки їх цільове призначення інше. Крім того, з нього було незаконно утримано додаткове благо у розмірі 2117,75 грн. Тому оскільки повний розрахунок з ним не проведено відповідно до статті 117 КЗпП України просив стягнути з підприємства середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Також з вини підприємства станом на 01 червня 2018 року виникла переплата стягнутих з нього аліментів у розмірі 10 189,28 грн, з яких 6683,28 грн - сума, від якої його звільнено за рішенням суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2019 року до участі в справі у якості співвідповідача залучено АТ «Укртрансгаз».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 145 456,08 грн за період з 04 травня 2018 року по 10 березня 2020 року та 10 189,28 грн загальної суми переплати коштів по сплаті аліментних платежів станом на 01 червня 2018 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що власником без поважних причин не виплачено позивачу всіх належних йому сум при звільненні, зокрема по лікарняних листках. Крім того суд вважав, що відповідачем при нарахуванні сум аліментів, які підлягали до стягнення за рахунок сум доходів позивача, було допущено порушення та безпідставно проведено відрахування із заробітної плати на погашення заборгованості позивача у розмірі 6 683,28 грн та переплату у розмірі 3 505,98 грн. Встановивши факт переплати за аліментними платежами, невчасний розрахунок та затримку у виплаті коштів за лікарняними листками, суд вирішив стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період 462 робочі дні (з 04 травня по 10 березня 2020 року), виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 314,84 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Укртрансгаз» посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд дійшов помилкового переконання про наявність переплати за аліментними платежами станом на дату звільнення позивача. Зокрема не врахував, що рішенням Долинського районного суду від 21 грудня 2016 року у справі №343/1705/16-ц судом вже надано оцінку обставинам стягнення аліментів із заробітної плати позивача в період з 01 серпня 2014 року по 01 листопада 2016 року та встановлено заборгованість у розмірі 6 683,28 грн, від сплати якої його було звільнено. Державним виконавцем повідомлено відповідача про припинення стягнення заборгованості та зазначено про необхідність продовження стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно, що останнім і виконано. А отже на час звільнення ОСОБА_1 відсутній факт переплати аліментів, оскільки АТ «Укртрансгаз» здійснювало відрахування відповідно до постанови державного виконавця.

Також не погоджується з висновком суду щодо несвоєчасного розрахунку і затримки у виплаті коштів за лікарняними листками. При цьому судом не враховано, що на підставі листа Івано-Франківського відділення Фонду соціального страхування України від 14 червня 2018 року №13.1-25/772 листок непрацездатності АДД №422030 визнано таким, що підлягає поверненню в медичний заклад для дооформлення. Таким чином вина відповідача у затримці виплати коштів за цим листком відсутня. Аналогічно не надано оцінку тому факту, що 20 червня 2018 року за рахунок коштів роботодавця ОСОБА_1 виплачено кошти за листками непрацездатності в розмірі 1372,30 грн, а 27 червня 2018 року за рахунок Фонду соціального страхування в розмірі 2 523,95 грн. Відтак висновок суду щодо невиплати позивачу усіх належних сум та не проведення повного з ним розрахунку не відповідає фактичним обставинам справи.

З огляду на вищенаведене просив рішення суду в оскарженій частині скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 Матіїв О.М. покликалась на законність та обґрунтованість судового рішення. Доводи апеляційної скарги вважає надуманими та такими, що не спростовують висновків суду.

Вказує, що за період з серпня 2014 року по травень 2018 року було допущено переплату аліментів в розмірі 3 505,98 грн. Також рішенням Долинського районного суду від 21 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості аліментів в розмірі 6 683,28 грн. На її думку рішення суду та вимога державного виконавця щодо припинення стягнення аліментних платежів відповідачем належним чином не виконувалась, внаслідок чого і виникла їх переплата. Посилається на довідку № 863 від 12 грудня 2017 року, відповідно до якої у 2016 році заборгованість по аліментах стягувалась в розмірі 50%, що може свідчити про подвійне їх стягнення. Крім того, ухвалою Долинського районного суду від 10 жовтня 2017 року було визнано безпідставним нарахування заборгованості по аліментах.

Також зазначає, що листки непрацездатності оформлені медичним закладом належним чином, однак з вини відповідача повернуті Фондом соціального страхування. Крім того сума за лікарняними листками не відповідає зазначеній у звіті №125 від 06 червня 2018 року. Вважає, що позивачу не було виплачено усі належні при звільненні суми, що підтверджує відсутність проведення з ним повного фактичного розрахунку.

Згідно ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року розгляд справи здійснюється в режимі відеоконференції.

В засіданні апеляційного суду представник АТ «Укртрансгаз» Гасай М.Б. доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводів апеляційної скарги не визнала, покликаючись на обгрунтованість висновків суду.

Рішення суду оскаржено в частині задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення не оскаржено, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03 лютого 2014 року працював в філії Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» Будівельно-монтажного управління №4 ПАТ «Укртрансгаз» на посаді ізолювальника-плівочника 4-го розряду (а.с. 8 т.1).

Відповідно до наказу начальника БМУ-4 від 03 травня 2018 року № 25к його звільнено з роботи з 04 травня 2018 року за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. Зобов`язано виплатити компенсацію за 21 календарний день невикористаної щорічної відпустки (а.с. 180 т.2).

Як з`ясовано судом та вбачається з листка непрацездатності серії АДД №422030 позивач перебував на лікарняному з 12 по 20 квітня 2018 року, а по листку серії АДЛ №546601 - з 23 квітня по 02 травня 2018 року (а.с. 21-22 т.2).

Його заробітна плата за квітень 2018 року становила 13 010,36 грн ( в тому числі нараховані роботодавцем лікарняні за 10 днів в розмірі 3 483,70 грн), а за травень 2018 року 7973,49 грн. Вказана обставина підтверджується звітом про здійснення відрахування та виплати №125 від 06 червня 2018 року, індивідуальними відомостями Пенсійного Фонду України про застраховану особу, розрахунковим листком за квітень 2018 року (а.с. 9, 81-82, 250 т.1).

Разом з тим на вимогу ОСОБА_1 від 16 та 17 травня 2018 року розрахунковий лист по заробітній платі за травень 2018 року не видано (а.с. 11-14 т.1). Відсутній такий і в матеріалах справи.

Відповідно до довідки головного бухгалтера БМУ-4 філії «Будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбуд» від 14 лютого 2019 року позивачу при звільненні 04 травня 2018 року виплачено заробітну плату в повному обсязі. Також 20 червня 2018 року за рахунок підприємства йому відшкодовані кошти лікарняних в сумі 1 372,30 грн, а 27 червня 2018 року кошти лікарняних за рахунок Фонду соціального страхування України в сумі 2 523,95 грн. За змістом цієї довідки затримка в оплаті листків тимчасової непрацездатності мала місце внаслідок неналежного їх оформлення, на підтвердження чого надано переписку з Фондом (а.с. 101-103 т.1).

При цьому запит перевірити правильність оформлення листка непрацездатності серії АДД №422030 ОСОБА_1 був надісланий відповідачем у Фонд соціального страхування України в Івано-Франківській області тільки 01 червня 2018 року. 14 червня 2018 року за підписом начальника Івано-Франківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Івано-Франківській області надано відповідь, що на вказаному лікарняному листку не чітко помітно печатки лікаря Княжолуцької лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини в графі «Звільнення від роботи», в зв`язку з чим він підлягає поверненню в медичний заклад для дооформлення.

Як вбачається з акту Управління Держпраці в Івано-Франківській області інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ІФ816/1677/АВ від 09 квітня 2019 року, розрахунок з працівником ОСОБА_1 проведено в день звільнення згідно представленого платіжного доручення від 04 травня 2018 року №4270. Порушень вимог законодавства України про працю за результатами інспекційного відвідування не виявлено (а.с. 153-159 т.1).

В силу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У силу статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Частиною другою статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом соціального страхування України застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На вимогу про стягнення компенсації за листками непрацездатності поширюються норми статті 117 КЗпП України, адже конструкція вказаної статті передбачає відповідальність власника або уповноваженого ним органу за несвоєчасну виплату належних звільненому працівникові сум, до яких входить також і компенсація заробітної плати за період хвороби.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що у день звільнення ОСОБА_1 не виплачено всіх належних сум. Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 з 01 січня по 25 липня 2018 року йому 04 травня 2018 року зараховано 4 999,43 грн заробітної плати, 20 червня 2018 року 1372,30 грн відпускних, а 27 червня 2018 року - 2 523,95 грн лікарняних (а.с. 15-17 т.1).

Покликання представниці позивача, що йому під час звільнення не було надано розрахунковий лист за травень 2018 року саме по собі не дає підстав вважати, що з ним на час вирішення спору не було проведено повного розрахунку.

Натомість нарахування та виплата йому заробітної плати за травень 2018 року та компенсації за 21 день невикористаної відпустки - 1372,30 грн не у день звільнення підтверджується звітом про здійснення відрахування та виплати по БМУ-4 БМФ «Укргазпромбуд» №125 від 06 червня 2018 року, індивідуальними відомостями Пенсійного Фонду України про застраховану особу та випискою з його особового рахунку.

Окрім того, як з`ясовано в засіданні апеляційного суду з пояснень представника апелянта перерахунок коштів лікарняних, що виплачені роботодавцем за 10 днів перебування на лікарняному (п`ять днів по кожному лікарняному) згідно розрахункового листка за квітень 2018 року не проводився, іншого розрахункового листка за цей місяць не існувало, вказані кошти не поверталися.

Вищенаведеним повністю спростовуються доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини АТ у несвоєчасній виплаті ОСОБА_1 належних при звільненні сум, що натомість пов`язано з неправильністю оформлення листка непрацездатності та підставою для його повернення.

Приймаючи до уваги, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 314,84 грн (а.с. 179 т.2), а затримка розрахунку при звільненні з 05 травня по 19 червня 2018 року - 30 робочих днів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає до стягнення на користь позивача складає 9 445,20 (30 днів х 314,84 грн).

Разом з тим допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 2 523,95 грн, виплачена позивачеві за рахунок Фонду 27 червня 2018 року, у розумінні статті 116 КЗпП України не є виплатою, яка належать працівнику від підприємства. Указану частину допомоги по непрацездатності роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику негайно після перерахування указаної суми Фондом. Відповідно на АТ «Укртрансгаз» як роботодавця не може бути покладена відповідальність на підставі статті 117 КЗпП України за несвоєчасне проведення розрахунку у вказаній сумі.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь переплати аліментів в розмірі 10 189,28 грн, то колегія суддів вважає такі безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи на виконанні в Івано-Франківському МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області знаходиться виконавчий лист №343/1842/14-ц від 24 листопада 2015 року, виданий на підставі рішення Долинського районного суду від 01 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолтніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП № 49482848 від 21 грудня 2015 року звернено стягнення на заробітну плату боржника та стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму дітей відповідного віку. Вирішено заборгованість по аліментах нараховувати з 01 серпня 2014 року до її погашення та стягувати в розмірі 50 % з усіх видів його доходів, після погашення заборгованості стягувати 1/3 частину всіх видів його доходів ( а.с. 98 зворот т.3).

Рішенням Долинського районного суду від 21 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості за аліментами, що станом на 01 листопада 2016 року складала 6 683,28 грн. Рішення набрало законної сили 06 січня 2017 року (а.с. 32-34 т.2).

Згідно вимоги державного виконавця від 10 лютого 2017 року №В13/02-19/1095 БМУ №4 БМФ «Укргазпромбуд» ПАТ «Укртрансгаз» повідомлено про необхідність припинення стягнення заборгованості в розмірі 6 683,28 грн із заробітної плати боржника на підставі постанови №49482848 від 21 грудня 2015 року та продовження стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно (а.с. 35-36 т.2).

Ухвалою Долинського районного суду від 10 жовтня 2017 року визнано незаконним і безпідставним нарахування заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , що виникла на підставі виконавчого листа №344/1842/14-ц, виданого 24 листопада 2015 року, з 01 серпня 2014 року. Визнано незаконною постанову державного виконавця Івано-Франківського МВ ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчука В.В. від 21 грудня 2015 року про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у частині нарахування і стягнення із заробітної плати останнього заборгованості по сплаті аліментів з 01 серпня 2014 року (а.с. 77-80 т.3).

Зі змісту цієї ухвали вбачається, що заявник також просив зобов`язати державного виконавця (у провадженні якого перебуває дане виконавче провадження), здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц від 24 листопада 2015 року. Також надалі проводити стягнення аліментів із його заробітної плати із врахуванням надлишково стягнених сум на погашення безпідставно нарахованої заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі вказаного виконавчого листа у період із 01 серпня 2014 року по вересень 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні цих вимог суд встановив, що на час постановлення рішення заборгованість зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа № 343/1842/14-ц, виданого 24 листопада 2015 року була відсутня, а рішенням Долинського районного суду від 21 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості за аліментами, що станом на 01 листопада 2016 року складала 6683,28 грн.

Обгрунтовуючи вимоги про стягнення переплачених за аліментами коштів в розмірі 10 189, 28 грн, ОСОБА_1 посилався на розрахунок державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Батіг В.В., відповідно до якого станом на 01 червня 2018 року сума переплати складає 3 505,98 грн, а сума коштів, від сплати якої боржник звільнений за судовим рішенням 6 683,28 грн (а.с. 29-30 т.2).

При цьому як вбачається з довідки № 445 від 24 квітня 2017 року БМУ-4 БМФ «Укргазпромбуд» починаючи з лютого 2017 року аліменти з позивача стягувались в розмірі 30%. В такому ж розмірі аліменти стягувалися і на день його звільнення, що підтверджується звітом №125 від 06 червня 2018 року про відрахування коштів за 2018 рік (а.с. 31, 42 т.2).

В ході інспекційного відвідування Управління держпраці в Івано-Франківській області БМУ-4 БМФ «Укргазпромбуд» АТ «Укртрансгаз» підтверджено виконання виконавчого листа №343/1842/14-ц від 24 листопада 2015 року, листа Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 10 лютого 2017 року №В13/02-19/1095, рішення Долинського районного суду від 21 грудня 2016 року №343/1705/16-ц в частині проведення утримання аліментів з ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість зі сплати аліментів. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір такої заборгованості щомісяця.

Відповідно до частини 1 статті 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із відповідного правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Разом з тим позивачем не доведено належними доказами, що з вини підприємства, яке як вбачається з матеріалів справи належним чином відповідно до вимог державного виконавця здійснювало відрахування з заробітної плати, виникла переплата аліментів, відображена в розрахунку державного виконавця. Інших доводів, які б слугували правовою підставою для стягнення переплати внаслідок зловживання з боку АТ«Укртрансгаз», або подання недостовірних відомостей, матеріали справи не містять, і таких суду надано не було.

Крім того постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, перейменованого в Івано-Франківський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про повернення безпідставно стягнутих коштів та моральної шкоди. При цьому суд виходив з того, що ні рішенням від 21 грудня 2016 року, ні ухвалою від 10 жовтня 2017 року Долинського районного суду не встановлено, що з позивача незаконно стягнуто заборгованість по аліментах.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача 10 189,28 грн переплати коштів по сплаті аліментних платежів.

Згідно пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції приходить висновку, що аргументи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та незаконно утриманих коштів належить скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково. Стягнути з АТ «Укртрансгаз» на його користь 9 445,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 05 травня 2018 року по день фактичного розрахунку - 20 червня 2018 року з урахуванням всіх обов`язкових платежів. У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення незаконно утриманих коштів відмовити.

Згідно підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зменшення суми стягнутого з відповідача середнього заробітку, судовий збір за подання позовної заяви підлягає відшкодуванню частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які складають 5,99 %.

ОСОБА_1 за подання позовної заяви сплачено 721,80 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 130, 134, 137, 174, 205 т.1, а.с. 102,152 т.2). При цьому, судовий збір у даній справі відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» повинен бути сплачений в розмірі 1 577,63 грн (1% х 157 763,11 грн).

За таких обставин, судовий збір за подання позовної заяви підлягає відшкодуванню частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 94,50 грн (5, 99% х 1577,63 грн).

Разом з тим, на користь АТ «Укртрансгаз» підлягає стягненню з ОСОБА_1 2193,00 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги ( 2334,68 грн х93,93%).

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь АТ «Укртрансгаз» належить стягнути 2098,50 грн понесених судових витрат (2193,00 грн 94,50 грн). Крім того з позивача на користь державного бюджету підлягає стягненню 855,83 грн недоплаченого судового збору за подання позовної заяви (1577,63 грн - 721,80 грн).

Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укртрансгаз», подану представником Гасай Мар`яною Борисівною, задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та незаконно утриманих коштів скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Укртрансгаз» ( місце знаходження: Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 9 445,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - з 05 травня 2018 року по день фактичного розрахунку 20 червня 2018 року з урахуванням всіх обов`язкових платежів.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення незаконно утриманих коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави в спеціальний фонд Державного бюджету України 855,83 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Укртрансгаз» ( місце знаходження: Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в ) 2098,50 грн судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 21 серпня 2020 року