Справа № 462/3028/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі :

головуючого - судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Аврамишиної Д.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку, покликаючись на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року стягнуто з відповідача на її користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі. Однак відповідвчем досі не було фактично сплачено йому суму заборгованості. Просить стягнути з відповідача 251047,94 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 06 вересня 2011 року по 26 травня 2020 року.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує позов, вважає розмір середнього заробітку неспівмірним, оскільки позивач триваплий час не звертався щодо захисту своїх прав. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, просить у задоволенні позову відмовити.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 5645,78 грн. 112,94 грн. доплати за шкідливі умови праці, 540,42 грн. надбавки за високу професійну майстерність, 8832,92 грн. компенсації втрати частини заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року, середньогодинна заробітна плата позивача становить 14,39 грн., а тому середній заробіток за час затримки розрахунку з 06 вересня 2011 року по 26 травня 2020 року становить 251047,94 грн. (14,39 грн.*17446 роб.год.).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №6-113цс-16 від 27 квітня 2016 року, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Отже, оскільки відповідачем при звільненні позивача не проведено належним чином та у повному обсязі виплату заробітної плати, однак відповідачем недоплачено позивачу заробітну плату у розмірі 5645,78 грн., суд вважає, що враховуючи суттєву різницю у розмірі недоплаченої заробітної плати та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також, враховуючи, що позивач звернувся до суду лише у 2020 році, хоча був звільнений ще 05 вересня 2011 року, а відтак на день звільнення позивач не мав спору з приводу належних йому до виплати сум, а також позивач фактично сам не звертався до суду та до відповідача щодо виплати йому недоплаченої заробітної плати впродовж 9 років, суд вважає, що слід застосувати принцип співмірності та зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 06 вересня 2011 року по 26 травня 2020 року та стягнути з відповідача на користь позивача 48401,94 грн., що становить 19,28% та є співмірно від недоплаченої заробітної плати за період з 06 вересня 2011 року по 26 травня 2020 року та середньо місячної заробітної плати позивача.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 840,80 грн. судового збору.

Керуючись ст ст. 12, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» /місто Львів, вулиця Д.Апостола, 1, / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 / 48401/сорок вісім тисяч чотириста одну/ гривню 94 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» /місто Львів, вулиця Д.Апостола, 1, / у дохід держави 840 /вісімсот сорок/ гривень 80 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: /підпис/ А.І.Ліуш

Копія вірна.

Суддя А.І.Ліуш