Справа № 372/471/20
Провадження № 2-896/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Висоцької Г. В.

при секретарі - Ковшобі А. К.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представників відповідачів ОСОБА_8 ОСОБА_9., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Обухова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , Обухівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Краснослобідська сільська рада Обухівського району Київської області, про визнання реєстрації місця особи проживання недійсною,

ВСТАНОВИВ:

31.01.2020 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Відповідач звернувся до суду із позовом до нього, в якому просив визнати вказаний правовстановлюючий документ недійсним, зазначивши, що в період часу з 08.08.1988 року і по даний час, він був зареєстрований за адресою вищевказаного спірного будинку в зв`язку з чим має право на спадщину, як особа, що проживала на момент смерті спадкодавця із ним. Проте, зазначена відмітка про реєстрацію місця проживання не відповідає фактичному місцю проживанню відповідача, оскільки останній з 1988 року і по теперішній час проживає за іншою адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 17.06.1990 року. В зв`язку з чим, позивач вважає, що відмітка про реєстрацію місця проживання, наявна в його паспорті, відповідно до якої він у спірному будинку зареєстрований з 1988 року здійснена в порушення діючого законодавства, зокрема ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» з метою створити штучні докази в обґрунтування позовних вимог. На підставі викладеного позивач просив визнати реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 08.08.1988 року - недійсною.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, додатково пояснивши, що відповідач в 1988 році був зареєстрований за місцем проживання своєї матері ОСОБА_3 в будинку, який згодом отримав АДРЕСА_1 , проте ніколи там фактично не проживав. В 1990 році відповідач отримав Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в цьому ж селі, де і проживає з того часу і по теперішній час разом із своєю дружиною та дітьми, які зареєстровані за адресою в будинку АДРЕСА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, мотивуючи їх безпідставністю.

Представник відповідача Обухівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в судовому засіданні пояснила, що в даний час з`ясувати відповідність порядку проведення реєстрації ОСОБА_1 у спірному будинку нормам діючого на той час законодавства не представляється можливим, оскільки всі документи знищені за закінченням терміну зберігання, безпосередньо функція реєстрації місця проживання на підставі змін в законодавстві передана відповідним сільським радам.

Судом встановлені наступні обставини та визначені до них правовідносини.

ОСОБА_3 за життя була власницею житлового будинку із надвірними спорудами на АДРЕСА_1 . 08.08.1988 року за місцем її проживання зареєструвався її син - відповідач по справі ОСОБА_1 , 1954 року народження.

17.06.1990 року відповідач по справі ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті право спадщини оформив на себе її син ОСОБА_4 (батько позивача), отримавши відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 від 13.10.2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , після його смерті позивач прийняв спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок від 25.06.2016 року.

13.03.2019 року відповідач в цій справі ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.10.2009 року, виданому ОСОБА_4 на Ѕ частину спірного житлового будинку та визнання за ним права власності на Ѕ частину цього ж будинку, як спадкоємця за законом після смерті його матері ОСОБА_3 . Свої вимоги відповідач в цій справі ОСОБА_1 обґрунтував тим, що, починаючи з 08.08.1988 року - моменту реєстрації в спірному житловому будинку і по теперішній час проживає в цьому будинку, що підтверджується реєстрацію в паспорті, в зв`язку з чим, є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , як особа, що на момент смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала разом із ним.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_5 , яка, оглянувши копію паспорту ОСОБА_1 , підтвердила, що саме нею вносилися відомості до паспорта відповідача в 2014 році. Окрім цього, сввідок пояснила суду, зміни в 2014 році вносилися в зв`язку із необхідністю проставлення номеру будинку та назви вулиці в с. Красна Слобідка Обухівського району Київської області, так як на попередньому штампі містилася інформація лише про населений пункт. На той час, як зазначила свідок, надійшла вказівка в зв`язку із черговими виборами в паспорти мешканців сіл повносити відомості щодо номерів будинків та вулиць. В зв`язку з чим від секретарів сільських ради надходили довідки, в яких зазначалася детальна інформація про місце проживання громадян, яка переносилася до паспортів шляхом анулювання старих штампів та проставлення нових із зазначенням номерів будинків та вулиць. На підставі яких документів здійснювалася реєстрація відповідача саме в спірному житловому будинку вона не пам`ятає через сплив часу, в даний час всі документи знищені.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , яка з її слів займає посаду секретаря Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області, пояснила суду. Станом на 2014 рік мешканці с . Красна Слобідка, які мали намір здійснити реєстрацію свого місця проживання, отримували будинкову книгу села, в якій була відображена інформація про місце проживання та прямували до паспортного столу, де вносилася відповідна інформація до паспортів. В подальшому інформація про реєстрацію місця проживання відображалася в обліковій картці об`єкта погосподарського обліку. В даний час інформацію на запит про зареєстроване місце проживання особи сільською радою надається відповідно до даних погосподарських книг. Як здійснювалася реєстрація місця проживання відповідача в спірному житловому будинку в 2014 році в Обухівському РВ УДМС України в Київській області їй невідомо. Відповідно до даних облікової картки обєкта погосподарського будинку станом на 2011 -2015 роки відповідач ОСОБА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_7 та трьома дітьми проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . На запитання суду в зв`язку з чим, відповідач ОСОБА_1 не значиться зареєстрованим за даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, свідок пояснила, що процес передачі даних про місце проживання мешканців села Красна Слобідка до теперішнього часу триває і не вся інформація надійшло до єдиної демографічної бази.

Суд, проаналізувавши вказані обставини, прийшов до наступного висновку.

В зв`язку з тим, що 08.08.1988 року відповідач дійсно був зареєстрований за адресою своєї матері ОСОБА_3 в спірному житловому будинку, що визнається і позивачем, суд не вбачає підстав для визнання цієї реєстрації недійсною, оскільки вона відповідала вимогам часу, а саме Інструкції «Про порядок прописки, реєстрації та виписки громадян виконкомами сільських та селищних Рад депутатів трудящихся», затвердженої Наказом МВС СРСР від 09.10.1975 року № 261 та здійснена на підставі будинкової книги, в якій власницею житлового будинку зазначена

ОСОБА_3 2014 році в паспорті відповідача здійснена лише відмітка, яка підтверджує реєстрацію здійснену 08.08.1988 року, проте не означає, що реєстрація за вказаною адресою здійснена вперше в 2014 році, в зв`язку з чим і в цій частині не може бути визнана недійсною.

В судовому засіданні із пояснень позивача та його представника стало зрозумілим, що метою цього позову є незгода із позицією відповідача ОСОБА_1 , який шляхом подачі власного позову до Обухівського районного суду Київської об ласті в березні 2019 року намагається переглянути розподіл спадщини у вигляді спірного житлового будинку, який належав на праві власності матері відповідача та батька позивача ОСОБА_3 , померлої в 1991 році, і який в вданий час є власністю позивача.

В судовій практиці України, зокрема Верховного суду, екстрапольований підхід недійсності правочину до інших рішень, актів юридичних осіб, державної влади за аналогією із правочином. Суть вказаного підходу зводиться до наступного, визнання актів органів юридичної особи, інших документів не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Захист можливий за умови, якщо права, свободи та інтереси дійсно порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про визнання недійсним запису про реєстрацію особи) не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин. Також використання конструкції недійсності не повинно створювати певну преюдицію для вирішення іншого (прихованого) спору. Конструкція недійсності орієнтована на те, щоб створювати ефективний механізм для захисту прав та інтересів. Для цивільного обороту не є самоціллю недійсність, певні порушення можуть мати місце, але можливе релевантне ставлення з боку держави, якщо це не зачіпає права та інтереси інших учасників цивільного обороту.

Зокрема таку позицію Верховний суд висловив в постанові від 27.01.2020 року в справі № 761/26815/17.

Представником позивача та позивачем в судовому засіданні на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що виключно запис про реєстрацію відповідача, який міститься у паспорті останнього, порушує права та законні інтереси позивача, як власника житлового будинку, враховуючи, що в даний час відповідач не значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . Так, визнання запису про реєстрацію особи недійсною, як самостійна вимога, не вплине жодним чином на права та обов`язки позивача. Використання ж приватно-правого інструментарію визнання акту юридичної особи недійсним, зокрема реєстрації права власності, позивач має намір застосувати, створивши преюдицію, по-перше, в іншому спорі за позовом ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право спадщину недійсним та визнання права власності, що, на думку суду, протирічить вищевказаному підходу про недопустимість визнання актів органів юридичної особи, інших документів недійсними не для захисту реальних цивільних прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Таким чином, суду зрозуміло, що ініційований позивачем спір про визнання запису про реєстрацію відповідача недійсним не є самоціллю позивача, його інтереси, спрямовані на вирішення спору про перерозподіл спадщини після смерті ОСОБА_3 , який, в свою чергу, повинен розглядатися з використанням діючих та ефективних механізмів приватно-правового інструментарію. Тобто, доводити факт фактичного проживання чи непроживання відповідача за адресою вказаного спірного житлового будинку позивач повинен під час вирішення спору із відповідачем про визнання свідоцтва недійсним та визнання права власності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 265-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , Обухівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Краснослобідська сільська рада Обухівського району Київської області, про визнання реєстрації місця особи проживання недійсною, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 26.08.2020 року.

Суддя: Г.В. Висоцька