Справа № 283/2772/19
Провадження №2/283/105/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2020 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Міхненка С.Д.

за участю

секретаря судового засідання Чушенко Т.М.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором про іпотечний кредит №ZRRWG9 від 13 лютого 2008 року в розмірі 97703,52 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором про іпотечний кредит №ZRRWG9 від 13 лютого 2008 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю.

Пояснив, що 13 лютого 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит № ZRRWG9.

Згідно умов договору банк зобов`язувався надати ОСОБА_2 грошовий кредит у розмірі 300 тис. грн. терміном до 13 лютого 2013 року на поліпшення якості окремого житлового будинку в АДРЕСА_1 , а відповідач повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання позичальника за Договором №ZRRWG9, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором № ZRRWG9 в тому ж обсязі, що і боржник та у випадку невиконання ним своїх зобов`язань, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідають перед банком солідарно.

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за фактичне використання кредиту та погашення кредиту не виконувала, а саме здійснювала погашення заборгованості за кредитом з порушенням встановлених договором строків, внаслідок чого станом на 25 вересня 2019 року заборгованість позичальника перед банком становить 97703,52 грн.

Банк вважає безпідставними твердження ОСОБА_2 про те, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, оскільки відповідно до п.10.1 договору № ZRRWG9, договір діє до повного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором.

Не заперечив, що 26 березня 2013 року АТ КБ « ПриватБанк » звертався з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №ZRRWG9 від 13 лютого 2008 року, і банком 06 грудня 2012 року була направлена вимога про повне погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Малинського районного суду від 19 грудня 2013 року позов задоволено повністю.

Предмет іпотеки реалізовано, і 07 травня 2015 року кошти від реалізації будинку, були спрямовані на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала повністю, заперечила щодо позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, просили відмовити банку у задоволенні вимог, застосувавши строк позовної давності при прийнятті судом рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений.

В попередньому судовому засіданні направив заяву про відмову банку в позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року укладено договір про іпотечний кредит №ZRRWG9, за яким АТ КБ «Приватбанк» зобов`язувався надати ОСОБА_2 грошовий кредит на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , на строк з 13 лютого 2008 року по 13 лютого 2013 року включно у розмірі 300 тис. грн. ( п.1.3. Договору).

ОСОБА_2 зобов`язувалася використати кредит на цілі зазначені в п.1.3. Договору, спалити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних відповідно до п.1.1. Договору.

Відповідно до п.2.4. Договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно до 13 числа кожного місяця після укладення Договору позичальник повинен здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 7169,83 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останню сплату ануїтетного платежу позичальник повинен здійснити не пізніше 13 лютого 2013 року (а.12-15).

В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 за Договором №ZRRWG9, 13 лютого 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № ZRRWG9, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за договором в тому ж розмірі, що і боржник та у випадку невиконання своїх зобов`язань ОСОБА_2 по кредитному договору, відповідає разом з позичальником перед банком солідарно (п.п.3.1.,3.2. Договору).

Відповідно до п.4.2. Договору, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за Договором про іпотечний кредит (а.с.16).

Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 виконувала неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого станом на 25 вересня 2019 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 54430,93 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 910552,40 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 2970156,23 грн.

Разом з тим банк просить стягнути з відповідачів лише заборгованість в розмірі 97703,52 грн., а саме заборгованість за тілом кредиту 54430,93 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10.12.2017 року по 25.09.2019 року 43272,59 грн. (а.с.6-7).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 26 березня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

За результатами розгляду даної справи суд частково задовольнив позов банку та в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит, звернув стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що були предметом іпотеки за договором про іпотечний кредит від 13 лютого 2008 року.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Також при розгляді вищезазначеної справи було з`ясовано, що банк у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 виконання зобов`язання за договором про іпотечний кредит №ZRRWG9, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України використав своє право достроково стягнути з позичальника заборгованість за договором, надіславши йому 06 грудня 2012 року вимогу про дострокове повернення кредиту і пов`язаних з ним платежів.

11 жовтня 2013 року банком було направлено ОСОБА_2 вимогу про добровільне звільнення приміщення.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то строк пред`явлення банком вимог до боржника підлягає обрахуванню від цієї дати.

Відповідна правова позиція щодо обрахування строків звернення до суду, висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року, справа № 523/10225/15-ц.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідачами подано заяву про застосування позовної давності.

Судом встановлено, що строк позовної давності щодо стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за договором про іпотечний кредит сплив 07 травня 2018 року, оскільки право звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості за Договором виникло у позивача після 06 грудня 2012 року, однак було перервано здійсненням платежів позичальником, останній платіж був здійснений 07 травня 2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором № ZRRWG9.

Із цим позовом банк звернувся до суду 05 грудня 2019 року, тобто з пропущенням строку загальної позовної давності за вимогами до позичальника.

Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З пункту 4.2. договору поруки від 13 лютого 2008 року вбачається, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за договором про іпотечний кредит.

Враховуючи те, що банк листом від 06 грудня 2012 року направив ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту та використав своє право достроково стягнути з позичальника заборгованість за договором, то за таких обставин у Банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з дати вручення останній даної вимоги. Отже, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора на вимогу виконання грошових зобов`язань.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

В Постанові Великої Палати Верховного суду від 10 квітня 2019 року ( справа № 604/156/14-ц), викладено наступний правовий висновок умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Позивач як з моменту зміни строку виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит так і з моменту закінчення строку дії договору ( 13 лютого 2013 року ), протягом шести місяців не пред`явив вимоги до поручителя про виконання зобов`язання

Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 23, 76, 81, 258, 259, 263,273,354 ЦПК України, на підставі ст.ст.251-255,256,261,267,526,530,610-612,626,1054 ЦК України,суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ по вул. Грушевського,1-д) до ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором про іпотечний кредит № ZRRWG9 від 13 лютого 2008 року в розмірі 97703,52 грн., відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: С. Д. Міхненко

Повне рішення судом складено 14 лютого 2020 року.