КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2434/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Ковальчук Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Фоліс Ірина Аркадіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року,

встановив:

у листопаді 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що на момент його смерті вона проживала разом зі своєю матір`ю, яка потребувала стороннього догляду, а тому строк для прийняття спадщини пропущено з поважних причин.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 Зазначала, що спадкоємцем померлого крім неї є відповідач ОСОБА_2 , яким була прийнята спадщина. Вказувала, що відповідачем було приховано від неї факт смерті батька, з яким вона не проживала, а у період з лютого 2016 року вона доглядала за своєю матір`ю ОСОБА_7 , яка потребувала стороннього догляду у зв`язку з перенесеною операцією. Враховуючи викладене, позивач просила суд надати їй додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження об`єктивної неможливості звернення із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 15, 16, 1272 ЦК України.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилалась на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що вона була позбавлена можливості прийняти спадщину у встановлений законом строк у зв`язку з тим, що відповідач приховав він неї факт смерті батька, а від нотаріуса - факт наявності у померлого інших спадкоємців. Вказувала, що вона доглядала хвору матір, що є поважною причиною пропуску строку. Однак, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був рідним батьком

ОСОБА_1 (а.с.6-7).

04 жовтня 2016 року відповідачем ОСОБА_2 , який є сином померлого, приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Фоліс І.А. було подано заяву про прийняття спадщини після його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 07 червня 2017 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину.

28 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 Згідно заяви ОСОБА_2 від 28 серпня 2018 року він, як спадкоємець, який прийняв спадщину у встановлений законом строк, згоди на прийняття спадщини ОСОБА_1 не надав (а.с.91).

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи підстави пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини позивач посилалась на те, що у період з лютого 2016 року вона доглядала за хворою матір`ю, яка потребувала стороннього догляду, що є поважною причиною пропуску строку.

За змістом ч.3 ст. 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини, зокрема, через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, постановах Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17.

При зверненні до суду з позовом позивачем було надано докази на підтвердження хвороби своєї матері за період з лютого 2016 року по 08 квітня 2016 року, тобто до смерті заповідача ОСОБА_3 , а також за період з 29 листопада 2017 року по 18 грудня 2017 року, тобто за минуванням шестимісячного строку з моменту його смерті. Доказів про те, що позивач об`єктивно була позбавлена можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини у період з 14 квітня 2016 року по жовтень 2016 року до суду надано не було.

Крім того, слід зазначити, що сам по собі факт спільного проживання позивача з її матір`ю ОСОБА_7 , яка потребувала стороннього догляду, не свідчить про те, що ОСОБА_1 цілодобово перебувала разом з нею протягом двох років та була об`єктивно позбавлена можливості прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви у встановлений строк.

Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог і доводи позивача про те, що відповідачем було умисно введено в оману нотаріуса щодо кола спадкоємців з метою одноособового отримання спадкового майна, оскільки вказані посилання не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на припущеннях. Крім того, неповідомлення ОСОБА_2 нотаріусу даних позивача не позбавляло її можливості самостійно звернутись із відповідною заяву про прийняття спадщини.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на те, що нотаріусом не було виконано свого обов`язку щодо перевірки наявності інших спадкоємців також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки правомірність дій нотаріуса не є предметом розгляду в даній справі, а доказів про те, що позивач зверталась до суду з відповідними вимогами про визнання нотаріальних дій незаконними, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді