ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3686/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1328/20Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних і кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2018 року, ухвалене суддею Стрюк Л.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в натурі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 14.08.1999 року по 12.12.2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у 2004 році на ім`я відповідача був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, що розташовані в АДРЕСА_1 , а також автомобіль ВАЗ 2106, днз НОМЕР_1 . Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу питання щодо розподілу спільно нажитого майна у добровільному порядку не вирішено, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1453 га та на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь 13604 грн. вартості 1/2 автомобіля з припиненням права власності на її частку.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням змінених вимог, просив визнати за ним право особистої приватної власності на гараж літ. Г, сарай літ. Г1, погріб літ. г, вартістю 266573 грн., посилаючись на те, що вони були збудовані ним після розірвання шлюбу за особисті кошти; визначити, що розмір його частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 становить 79/100; виділити йому в натурі: в житловому будинку літ «А-1» приміщення : частину коридору 1-1 площею 2, 4 кв. м, кімнату 1-5 площею 20, 0 кв. м, частину передпокою 1-6 площею 9, 1 кв. м, ванну 1- 7 площею 5, 4 кв. м загальною площею 36, 9 кв. м; по іншим будівлям та спорудам : гараж літ. «Г», сарай літ. «Г1», погріб літ. «г», огорожу №1, 1/2 частину воріт, хвіртки № 2, 1/2 частину вигрібу № 3, 1/2 частину колодязя № 4, визначити порядок володіння та користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , виділивши йому земельну ділянку площею 726 кв. м, з яких 699 кв. м - безпосередньо відокремлена частина (на плані зафарбовано в червоний колір), 1/2 частина земельної ділянки спільного користування ( на плані зафарбовано в жовтий колір) 27 кв. м., а також просив стягнути з ОСОБА_1 різницю у вартості часток в сумі 8 140 грн. та судові витрати.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки площею 0,1453 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Визначено розмір ідеальних часток подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль ВАЗ 2106, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 - по 1/2 за кожним, залишивши автомобіль у спільному користуванні.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в натурі задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на гараж літ. Г, сарай літ. Г1, погріб літ. г, вартістю 266 573 грн.

Визначено розмір частки ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 - 79/100.

Виділено ОСОБА_2 в натурі:

-в житловому будинку літ «А-1» приміщення: частину коридору 1-1 площею 2, 4 кв. м, кімнату 1-5 площею 20, 0 кв. м, частину передпокою 1-6 площею 9, 1 кв. м, ванну 1- 7 площею 5, 4 кв. м загальною площею 36, 9 кв. м;

-по іншим будівлям та спорудам : гараж літ. «Г», сарай літ. «Г1», погріб літ. «г», огорожу №1, 1/2 частину воріт, хвіртки № 2, 1/2 частину вигрібу № 3, 1/2 частину колодязя № 4.

Визначено розмір частки ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 - 21/100.

Виділено ОСОБА_1 в натурі:

-в житловому будинку літ «А-1» приміщення : частину коридору 1-1 площею 4, 4 кв. м, кухню 1-2 площею 10,4 кв. м, кімнату 1-3 площею 9,3 кв. м, кімнату 1-4 площею 14,3 кв. м, частину передпокою 1-6 площею 4,0 кв. м, загальною площею 42,4 кв. м;

-по іншим будівлям та спорудам: сарай літ. «Б», погріб літ. «б», вбиральню літ. «В», 1/2 частину воріт, хвіртки № 2, 1/2 частину вигрібу № 3, 1/2 частину колодязя № 4.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості часток в сумі 8 140 грн. та 8342,60 грн. судових витрат, всього 16 482,60 грн.

Визначено порядок володіння та користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 земельну ділянку площею 726 кв. м, з яких 699 кв. м - безпосередньо відокремлена частина (на плані зафарбовано в червоний колір) 699 кв.м, 1/2 частина земельної ділянки спільного користування (на плані зафарбовано в жовтий колір) 27 кв.м.

Визначено порядок володіння та користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 земельну ділянку площею 727 кв. м, в тому числі: земельна ділянка (безпосередньо відокремлена частина (на плані зафарбовано в червоний колір) 700 кв.м, 1/2 частина земельної ділянки спільного користування ( на плані зафарбована в жовтий колір) 27 кв.м.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснити у житловому будинку із додержанням відповідних протипожежних, санітарних та будівельних норм такі переобладнання:

- закласти дверний отвір із передпокою 1-6 площею 13,1 м2 в коридор 1-1 площею 6,8 м2 та улаштувати два нових. Закласти дверний отвір із кімнати 1-4 площею 14,3 м2 в кімнату 1-5 площею 20.0 м2.

- улаштувати перегородку в коридорі 1-1 площею 6.8 м2, розділивши дане приміщення на два площею 4.4 м2 та 2.4 м2. Улаштувати перегородку в передпокої 1-6 площею 13.1 м2, розділивши дане приміщення на два площею 4.0 м.2 та 9.1 м2.

- улаштувати дверний отвір із кімнати 1-3 площею 9.3 м2 в кімнату 1-4 площею 14.3 м2.

- улаштувати дверний отвір із кімнати 1-6 площею 13.1 м2 на вулицю. Кімнату 1-6 площею 13.1 м2 переобладнати під кухню.

- до частини будинку, що пропонується другому співвласнику добудувати тамбур;

-обладнати виділені частини будинку самостійним опаленням та електропостачанням. Провести реконструкцію газопостачання з встановленням додаткового лічильника. Інженерні мережі водопостачання та водовідведення залишити в спільному користуванні.

З рішенням Полтавського районного суду Полтавської області не погодилась ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду, прохає його скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову, ухвалити нове рішення у цій частині, задовольнивши її позов та визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки, житлового будинку з господарськими спорудами; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 13604 грн. вартості 1/2 частини спільного автомобіля, припинивши 1/2 права власності на автомобіль за нею після сплати вказаної суми ОСОБА_2 ; відмовити ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову.

Вважає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 364 ЦК України має право на компенсацію 1/2 вартості спільного автомобіля, який є неподільною річчю.

Відмовляючи у стягненні компенсації вартості 1/2 частини автомобіля суд першої інстанції безпідставно послався на ст. 365 ЦК України та, визнавши автомобіль спільною сумісною власністю, порушив принцип диспозитивності, оскільки така вимога не заявлялася.

Вказує, що вони мають право по 1/2 частині на спірне нерухоме майно. Між тим, експерт по цих частинах висновків не надав, що свідчить про неможливість законного поділу.

Крім того, висновку по реальному розподілу іншого майна (погребу, воріт, огорожі, колодязя, вигребу, хвіртки), крім будівлі та земельної ділянки, також не надано, тому вважає, що були відсутні підстави для вирішення цього питання по суті.

Експертом при поділі квартири запропоновано здійснити значні ремонтні роботи, що потребують значних коштів, які вона не має та утримує двох дітей, тоді як відповідач має заборгованість по аліментах.

Вважає, що були відсутні підстави для реального розподілу в натурі спільного майна.

Зазначає, що суд, виділивши в натурі частину майна, залишив іншу частину в спільному користуванні, чим порушив ч. 3 ст. 364 ЦК України.

Вважає, що суд безпідставно визнав особистою власністю новозбудований гараж за ОСОБА_2 , тоді як майно побудоване після розірвання шлюбу і відносно нього не існує спору.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи не подавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 14.08.1999 року по 12.12.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.39).

Згідно з договором купівлі-продажу від 21.12.2004 року, на ім`я ОСОБА_2 була придбана земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, та житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку А-1, житловою площею 43,6 кв.м., сарай Б, погріб б, вбиральня В, огорожа №1, ворота, хвіртка №2, вигріб №3, колодязь №4 (а.с.39).

У 2012 році на ім`я ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку площею 0,1453 га(а.с.83).

26.05.2011 року сторони придбали автомобіль марки ВАЗ 21061ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1 , 1977 року випуску (а.с.99).

При вирішенні спору, суд першої інстанції встановив, що вищевказане майно набуто сторонами за час шлюбу, тому житловий будинок з надвірними будівлями, земельна ділянка, що розташовані в АДРЕСА_1 , та автомобіль марки ВАЗ 21061ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1 , 1977 року випуску є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що вони відповідають нормам права та встановленим по справі обставинам.

Так, згідно з частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Оскільки вищезазначене майно придбане сторонами за час шлюбу, висновки суду про те, що воно належить їм на праві спільної сумісної власності, є правильними та узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17.

Згідно ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що господарські будівлі, а саме: гараж літ. Г, сарай літ. Г1, погріб літ. г, побудовані та введені в експлуатацію після розірвання шлюбу на власні кошти ОСОБА_2 , що підтверджується декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 23.06.2016 року, а також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_2 (а.с.221-223).

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що зазначені господарські будівлі є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , також відповідають обставинам справи та узгоджуються з наведеними нормами права.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При визначенні розміру часток суд виходить із засад їх рівності з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що поділ (виділ частки) майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 38 від 31.08.2017 року експертом запропоновано два варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 з проведенням відповідних технічних переоблаштувань (а.с. 157-173).

Згідно з висновком експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження №78 від 27.10.2017 року (а.с.214-223), з урахуванням тієї обставини, що гараж літ. Г, сарай літ. Г1, погріб літ. Г є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , запропонований лише один варіант поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу рішення саме цей варіант розподілу будинку, так як він не суперечить інтересам сторін, відповідає розміру їх часток у праві власності і визначений за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи, що відповідає вимогам закону та роз`ясненням, наданим у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».

Крім того, суд першої інстанції вірно врахував ту обставину, що господарські будівлі (гараж літ. Г, сарай літ. Г1, погріб літ. Г), є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та не є самостійним об`єктом нерухомого майна, та дійшов висновку про те, що частка відповідача збільшена і становить, згідно з висновком експерта: у ОСОБА_2 81/100; у ОСОБА_1 19/100 від загальної вартості майна.

З урахування запропонованого варіанту поділу домоволодіння в натурі розмір часток складає: у ОСОБА_2 79/100; у ОСОБА_1 21/100 від загальної вартості майна, виплата Дашевському компенсації за відступлення від рівності часток складає 8 140 грн.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині поділу земельної ділянки, колегія суддів приходить до такого висновку.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким житловий будинок належить на праві спільної власності.

За висновком експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження №78 від 27.10.2017 року, запропонувати варіанти розподілу земельної ділянки не представляється можливим, проте можливий варіант порядку користування земельної ділянки у відповідності з запропонованим варіантом розподілу будівель.

Суд першої інстанції, з урахуванням вищенаведеного, обґрунтовано визначив порядок користування земельною ділянкою між співвласниками згідно з висновком зазначеного експертного дослідження.

Висновки суду першої інстанції у вказаній частині є правильними, відповідають обставинам справи, проаналізованим доказам та ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незгоди з рішенням суду в частині розподілу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки зводяться до незгоди з ухваленим рішенням та переоцінки доказів, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Посилання ОСОБА_2 на неможливість розподілу майна в натурі не може бути прийнято до уваги, оскільки вказане протирічить висновку експерта, який є належним доказом і позивачкою не спростований.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Отже, якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

При вирішенні спору щодо поділу спірного автомобіля, суд першої інстанції, проаналізувавши наведені положення закону, послався на те, що жоден з подружжя не вчинив таких дій відносно автомобіля марки ВАЗ 21061ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1 , 1977 року випуску, який є неподільною річчю та дійшов висновку, що він не може бути реально поділеним між подружжям відповідно до їх часток. У зв`язку з чим визнав ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишив майно у їх спільній частковій власності.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, виходячи з такого.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, що передбачено частинами першою та другою статті 71 СК України, або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки відповідно до частини другої статті 364 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Як вірно встановлено місцевим судом та підтверджено матеріалами справи, що спірний легковий автомобіль марки ВАЗ 21061ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1 , 1977 року випуску, було придбано сторонами під час шлюбу, зареєстровано за ОСОБА_2 та знаходиться у його користуванні, що не заперечувалося сторонами (т.1 а.с. 99).

Позивачка прохає стягнути на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля, припинивши її право на 1/2 частину даного транспортного засобу, що не суперечить проаналізованим вище положенням чинного законодавства.

Згідно звіту № 321 про незалежну оцінку майна, величина отриманої вартості спірного автомобіля без ПДВ становить 27208 грн. (т. 1 а.с. 178-200).

Отже, вартість 1/2 частини спірного автомобіля складає 13604 грн. (27208/2=13604 грн.), а її виплата ОСОБА_2 на користь позивачки не становитиме для нього надмірний тягар.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , скасування рішення місцевого суду в частині поділу спірного автомобіля, стягнення на користь позивачки з відповідача компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля у розмірі 13604 грн.

Враховуючи зміст частини другої статті 364 ЦК України право на частку у праві спільної власності має бути припинено з моменту отримання компенсації.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3,4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2018 року скасувати в частині поділу автомобіля.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля марки ВАЗ 21061ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1 , 1977 року випуску, у розмірі 13604 грн., припинивши право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину вищевказаного автомобіля з моменту отримання компенсації у розмірі 13604 грн.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун