РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Молінській С.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

представник позивача Коневалик А.В.

представник відповідача Мамедова І.Р.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокатське об`єднання «Автопоміч», до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 , про стягнення недоплаченого страхового відшкодування понесених витрат на лікування, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою та стягнення витрат на правничу допомогу,

у с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокатське об`єднання «Автопоміч», звернулась в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», відповідач, страховик) про стягнення недоплаченого страхового відшкодування понесених витрат на лікування, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою та стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивач зіслався на наступні обставини.

14 листопада 2018 року, приблизно о 20 год. 30 хв, на вул. Б.Хмельницького, 269 у м. Львові трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода - позивача ОСОБА_1 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004274 від 15.11.2018, було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

В зв`язку з тим, що відповідно до полісу № АЕ/8025018 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21099», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на лікування та придбання лікарських засобів, стійкою втратою працездатності та тимчасовою втратою працездатності.

20 серпня 2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в загальному розмірі 65 236,32 грн.

Своїм листом від 08.11.2019р вих. № 8/к, наданим у відповідь на адвокатський запит, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», враховуючи п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», роз`яснило розрахунок виплачених позивачу ОСОБА_1 сум страхового відшкодування: 49 758,75 грн (згідно ст. 24 Закону (лікування)) + 7 486,90 грн (згідно ст. 25 Закону (тимчасова втрата працездатності)) + 67 014,00 грн (згідно п. 26.2. ст. 26 Закону (стійка втрата працездатності)) + 6 212,98 грн (згідно ст. 26-1 Закону (моральна шкода)) = 130 472,64/2 (згідно п. 36.3. ст. 36 Закону) = 65 236,32грн.

Як вбачається з вищевказаної відповіді ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» загальний розмір страхового відшкодування в сумі 130 472,64 грн було поділено на два, оскільки, як вважає відповідач, в даному випадку застосовується положення п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, а тому позивачу ОСОБА_1 було виплачено лише половину розміру страхового відшкодування в сумі 65 236,32 грн.

Відповідно до п. 36.7 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 1 липня 2004 року, з наступними змінами і доповненнями, (далі - Закон №1961-ІV) рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

З таким рішенням відповідача про виплату лише половини розміру страхового відшкодування позивач ОСОБА_1 не погоджується, оскільки таке рішення страховика не відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно із ст. 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положеннями ст. 22 Закону №1961-ІV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, шо полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1 ст. 24 Закону №1961-ІV встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Приписами ст. 25 Закону №1961-ІV передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності.

Розмір страхового відшкодування за тимчасову втрату працездатності становить 7 486,90 грн.

Пунктом 26.1 ст. 26 Закону №1961-ІV визначено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, зокрема, у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

На момент настання ДТП мінімальний розмір заробітної плати становив 3 723,00 грн., отже, позивачу ОСОБА_1 належить відшкодування за стійку втрату працездатності (ІІ група інвалідності) в розмірі 67 014,00 грн. (3 723x18 = 67 014,00)

Позивач ОСОБА_1 оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тяжкі тілесні ушкодження і їй встановлено ІІ групу інвалідності та завдано непоправної шкоди здоров`ю.

Однак, розмір і порядок розрахунку страхового відшкодування визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 26-1 Закону №1961-ІV передбачено відшкодування страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до положень даної статті розмір моральної шкоди становить 5% від суми страхової виплати за шкоду, завдану здоров`ю (124 259,65 грн) і становить 6212,98 грн. (49 758,75 грн. лікування + 7 486,90 грн. тимчасова втрата працездатності + 67 014,00 грн. стійка втрата працездатності = 124 259,65 грн. 124 259,65 грн. шкода заподіяну здоров`ю : 100 х 5 = 6 212,98 грн.

Щодо застосування відповідачем положень п. 36.3. ст. 36 №1961-ІV вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

В ч. 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як вбачається з даних норм ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на придбання ліків та відшкодування втрати працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Аналіз положень ст. ст. 1193, 1195, 1167 ЦК України дає підстави для висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже до спірних правовідносин не підлягають до застосування положення п.36.3 ст.36 Закону №1961-ІV, якими передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода, пов`язана зі смертю потерпілого ч и ушкодженням здоров`я, відшкодовується в незалежності від його вини.

Положення п.36.3 ст.36 Закону №1961-ІV стосуються випадку, передбаченого у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів).

Однак у даній ситуації, шкода здоров`ю та каліцтвом потерпілої ОСОБА_1 настала в результаті наїзду на неї одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїжджу частину.

Вважає, що відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати, належної позивачу на два, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний суд України в постанові від 10.01.2019 у цивільній справі №274/4882/17-ц висловив правову позицію, що відповідно до положень ч.2 ст. 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону №1961-IV у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону №1961-IV застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода не була і не може бути застрахована відповідно до вимог цього Закону.

Таким чином, неправильне застосування відповідачем норм Закону №1961-ІV призвело до порушення прав позивача на отримання повного відшкодування шкоди.

З огляду на такі обставини просить ухвалити рішення, яким:

- стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування витрат, понесених на лікування в розмірі 24 879,38 грн.;

- стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 3 743,45 грн.;

- стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з стійкою втратою працездатності в розмірі 33 507,00 грн.;

- стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 3 106,49 грн.;

- стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу.

Ухвалою від 19 грудня 2019 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було відкрито та вирішено проводити судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

13 березня 2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надіслало до суду відзиві на позовну заяву за вих. №120320-119/ю від 12.03.2020 року, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 заперечило та зіслалось на наступне.

14 листопада 2018 року в м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та пішохода ОСОБА_1 , внаслідок якої останній було завдано тілесних ушкоджень.

27 березня 2019 року слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області було прийнято постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження № 0004274 від 15.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вищевказаною постановою про закриття кримінального провадження встановлено наступне:

- автомобіль ВАЗ, р.н. НОМЕР_1 , не мав технічних несправностей;

- причиною настання даної ДТП є поява пішохода на смузі руху автомобіля ВАЗ, р.н. НОМЕР_1 , що знаходився від місця наїзду на такій віддалі, яка з моменту виникнення небезпеки водію ОСОБА_2 була меншою зупинного шляху керованого ним автомобіля;

- пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження зі своєї вини;

- в момент ДТП ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння (1,6 проміле);

- у діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Отже, за результатами проведеного розслідування, слідством встановлено, що дії водія ОСОБА_2 не перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП та пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження зі своєї вини.

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», як страховиком, було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8025018 (надалі - Поліс № АЕ/8025018), забезпечений транспортний засіб ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі - забезпечений транспортний засіб).

Правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним Законом України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п. 1 ст. 2 Закону №1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страховиком від представника позивача Мелеха Д. О. було отримано заяви на виплату страхового відшкодування, повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та інші документи щодо справи.

Згідно зі ст. 22 Закону№1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Граничні розміри страхового відшкодування, порядок підтвердження витрат потерпілого (його представників), порядок розрахунку та виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого встановлені ст. ст. 24-26-1 Закону №1961-IV.

Керуючись вищевказаними нормами Закону №1961-IV, страховиком було визначено загальний розмір завданої позивачу шкоди - 130472,64 грн.

В той же час, згідно з п. 36.3. ст. 36 Закону №1961-IV, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди, взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Таким чином, у даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб: водій ОСОБА_2 , як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та пішохід ОСОБА_1 , вина якої встановлена постановою про закриття кримінального провадження.

Враховуючи положення ст. 1187 ЦК України та п. 36.3. ст. 36 Закону №1961-IV, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб (водія - особи, відповідальність якої застрахована/особи, яка брала участь в дорожньому русі та пішохода (потерпілого) - особи, якій заподіяна шкода/особи, яка брала участь в дорожньому русі) було визначено шляхом зменшення розміру шкоди на 50%.

Крім цього, страховиком було враховано наявність вини потерпілої, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування.

Отже, страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу, що складається з відшкодування витрат на лікування, шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності та моральної шкоди у загальному розмірі 65 236,32 грн. Отримання вищезазначеної суми підтверджує позивач у своїй позовній заяві.

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вважає, що виплата позивачу ОСОБА_1 страхового відшкодування була здійснена у повному обсязі та у порядку, передбаченому Законом №1961-IV, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

В судовому засіданні 10 липня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коневалик А.В. позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» Мамедова І.Р. в судовому засіданні 10 липня 2020 року проти позову заперечила, покликаючись на доводи, які викладені у відзиві на позов від 12.03.2020 року вих. №120320-119/ю.

ОСОБА_2 , який в ході судового розгляду за клопотанням представника відповідача був залучений до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог, в судові засідання жодного разу не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку.

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 13 серпня 2020 року о 12.30 год. представники учасників справи не з`явились та подали заяви про завершення розгляду справи без їх участі.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання 13 серпня 2020 року всіх учасників справи, фіксування цього судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коневалика А.В., представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» Мамедової І.Р., з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 2018 року о 20.30 год. по вул. Б.Хмельницького,269 в м. Львові відбулася ДТП за участю автомобіля марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та пішохода ОСОБА_1 , внаслідок якої останній згідно висновку експерта №318/18 від 03 грудня 2018 року було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

27 березня 2019 року слідчим ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області Рокошевським А.М. прийнято постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0004274 від 15.11.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Зі змісту вищевказаної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що під час проведення досудового розслідування було встановлено, що автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , не мав технічних несправностей, що причиною настання даної ДТП є поява пішохода ОСОБА_1 на смузі руху автомобіля «ВАЗ-21099», що знаходився від місця наїзду на такій віддалі, яка з моменту виникнення небезпеки водію ОСОБА_2 була меншою зупинного шляху керованого ним автомобіля, що пішохід ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння (1,6 % етанолу) та отримала тілесні ушкодження зі своєї вини.

Судом також встановлено, що станом на час настання вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», оскільки останнім, як страховиком, було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8025018 (поліс № АЕ/8025018), забезпечений транспортний засіб «ВАЗ-21099», р.н. НОМЕР_1 .

Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін в судовому засіданні долученими до справи копією вищевказаної постанови про закриття кримінального провадження від 27 березня 2019 року, долученою до позовної заяви роздруківкою з центральної бази МТСБУ стосовно поліса №АЕ/8025018, іншими доказами по справі та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались.

Отже, з матеріалів справи убачається, що спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування шкоди, завданої в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, та регулюються Законом України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування», та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Крім цього, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачем ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» після закриття кримінального провадження було отримано заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелеха Д. О. на виплату позивачу страхового відшкодування, до яких долучено необхідні документи.

За результатами розгляду таких заяв та доданих до них документів відповідач визнав, що ДТП, яка мала місце 14 листопада 2018 року по вул. Б.Хмельницького, 269 в м. Львові, є страховим випадком, а також у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, здійснив оцінку та визначив розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок згаданої вище ДТП.

При цьому, ним, як страховиком, було враховано граничні розміри страхового відшкодування, порядок підтвердження витрат потерпілого (його представників), порядок розрахунку та виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого встановлені ст. ст. 24-26-1 Закону №1961-IV.

Керуючись вищевказаними нормами Закону №1961-IV, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» визначило загальний розмір завданої позивачу ОСОБА_1 шкоди в розмірі 130 472,64 грн.

Своїм листом від 08.11.2019р вих. № 8/к, наданим у відповідь на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелеха Д.О., ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» роз`яснило порядок розрахунку вищевказаної суми страхового відшкодування наступним чином: 49 758,75 грн. (згідно ст. 24 Закону (лікування)) + 7 486,90 грн. (згідно ст. 25 Закону (тимчасова втрата працездатності)) + 3 723,00 грн.*18 (згідно п. 26.2. ст. 26 Закону (стійка втрата працездатності)) + 6 212,98 грн (згідно ст. 26-1 Закону (моральна шкода)) = 130 472,64 грн.

Такий розрахунок страхового відшкодування, який був проведений відповідачем, позивач ОСОБА_1 не оспорює.

З вищевказаної відповіді також вбачається, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» загальний розмір страхового відшкодування в сумі 130 472,64 грн. було поділено на два, оскільки, як вважає відповідач, в даному випадку застосовується положення п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, а тому позивачу ОСОБА_1 20 серпня 2020 року було фактично виплачено лише половину розміру нарахованого страхового відшкодування в сумі: 130 472,64 грн. : 2 = 65 236,32 грн.

Крім цього, як пояснила в судовому засіданні представник відповідача Мамедова І.Р., страховиком також було враховано наявність вини потерпілої ОСОБА_1 в настанні ДТП, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування.

Однак з такими доводами відповідача про обгрунтованість зменшення на половину належної ОСОБА_1 суми нарахованого страхового відшкодування, суд не погоджується, виходячи з наступного.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка її завдала.

Згідно з приписами ч.2 та ч.5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Положеннями п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до положень ст. 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п.22.1. ст. 22 Закону №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, шо полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1 ст. 24 Закону №1961-ІV визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Приписами ст. 25 Закону №1961-ІV передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності.

Пунктом 26.1 ст. 26 Закону №1961-ІV встановлено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, зокрема, у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

На момент настання ДТП мінімальний розмір заробітної плати становив 3 723,00 грн., отже, позивачу ОСОБА_1 належить відшкодування за стійку втрату працездатності (ІІ група інвалідності) в розмірі 67 014,00 грн. (3 723x18 = 67 014,00)

З пояснень представника позивача вбачається, що позивач ОСОБА_1 оцінює заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала важкі тілесні ушкодження, їй встановлено ІІ групу інвалідності та завдано непоправної шкоди здоров`ю.

Приписами ст. 26-1 Закону №1961-ІV передбачено відшкодування страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до положень даної статті розмір моральної шкоди становить 5% від суми страхової виплати за шкоду, завдану здоров`ю (124 259,65 грн) і становить: 49758,75 грн. (витрати на лікування) + 7 486,90 грн. (відшкодування у зв`язку тимчасовою втратою працездатності) + 67 014,00 грн. ( відшкодування у зв`язку зі стійкою втратою працездатності) : 100 х 5 = 6 212,98 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

В ч. 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як вбачається з даних норм ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на придбання ліків та відшкодування втрати працездатності.

Системний аналіз положень ст. ст. 1193, 1195, 1167 ЦК України дає підстави для висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже до спірних правовідносин не підлягають до застосування положення п.36.3 ст.36 Закону №1961-ІV, якими передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода, пов`язана зі смертю потерпілого чи ушкодженням здоров`я, відшкодовується в незалежності від його вини.

Положення п.36.3 ст.36 Закону №1961-ІV стосуються випадку, передбаченого у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Судом встановлено, що шкода здоров`ю та каліцтвом потерпілої ОСОБА_1 настала в результаті наїзду на неї одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїжджу частину.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати, належної позивачу ОСОБА_1 на два, а тому позовні вимоги про для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи убачається, що розмір витрат позивача ОСОБА_1 за правничу допомогу становить 3000,00 грн. та такий розмір витрат, на думку суду, є співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 1167, 1168, 1187, 1188, 1193 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокатське об`єднання «Автопоміч», до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 , про стягнення недоплаченого страхового відшкодування понесених витрат на лікування, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою та стягнення витрат на правничу допомогу - задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 :

- недоплачене страхове відшкодування витрат, понесених на лікування в розмірі 24 879,38 грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот сімдесят дев`ять гривень тридцять вісім копійок);

- недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 3 743,45 грн. (три тисячі сімсот сорок три гривні сорок п`ять копійок);

- недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з стійкою втратою працездатності в розмірі 33 507,00 грн. (тридцять три тисячі п`ятсот сім гривень);

- недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 3 106,49 грн. (три тисячі сто шість гривень сорок дев`ять копійок);

- 3000,00 грн. (три тисячі гривень) витрат на правничу допомогу.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» судовий збір в доход держави в розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Асенал страхування», адреса місцезнаходження: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154, ;

третя особа без самостійних вимог:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 19 серпня 2020 року.

Суддя В. І. Кавацюк