ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/465/20 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданік В.В.,

секретар Литвиненко В.О.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2019 року у складі судді Майдан С.І. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

10.10.2016р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось із позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором від 29.06.2010р. в сумі 23918,27 грн та судових витрат у розмірі 1378 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що у відповідності до положень ч.1 ст. 634 ЦК України 29.06.2010р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором в цілому договору. На підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у сумі 3400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві анкеті позичальник підтвердив, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на сайті банку www.privatbank/ua складає договір про надання банківських послуг.

Так погодженими сторонами умовами п.2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 , а також згідно п.1.1.3.2.3 встановлено право Банку змінювати Тарифи та інші невід`ємні частини договору за умови інформування позичальника щодо внесення змін шляхом надання виписки із карткового рахунку на умовах, зазначених- у п. 1.1.3.1.9 Договору. До обов`язків позичальника належить отримання виписки про стан та про здійснення операції по картковим рахункам, тоді як неотримання таких виписок не звільняє позичальника від зобов`язання за договором. Зміни до договору вносяться Банком щомісячно у односторонньому порядку. У разі незгоди із змінами клієнт має надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови Договору.

При укладанні договору відповідач надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. У разі виникнення прострочених зобов`язань позичальник сплачує банку проценти у подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, позичальник сплачує штраф 500 грн. та плюс 5% від суми позову.

Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 31.08.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 23918,27 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 1913,90 грн., заборгованість по процентах - 17 389,21 грн. , заборгованість пені та комісії - 3000 грн., та штрафи : фіксована частина 500 грн., процента ставка 1115,16грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29.06.2010р. суму кредитної заборгованості 1913,90грн. та судові витрати 110,24 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором від 29.06.2010р. та не повернула суму отриманого кредиту у межах встановленого і погодженого ліміту кредиту у розмірі 1913,90грн., які підлягають стягненню. Решту позовних вимог залишено без задоволення із тих підстав, що умовами підписаного позичальником у письмовій формі правочину у вигляді анкети - заявки на отримання кредиту не погоджені істотні умови із сплати відсотків та неустойки у розмірі зазначеному позивачем, тоді як долучені до позовної заяви Умови і правила не є саме тією складовою частиною кредитного договору, що встановлює право Банку на стягнення пені та відсотків, розрахованих за весь час дії договору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду у частині, якою суд відмовив у задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не врахував, що при укладанні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України. Підписаною позичальником заявою погоджено та підтверджено факт повного інформування про умови кредитування, що надані відповідачеві для ознайомлення у письмовій формі. Відповідач не заперечувала факт ознайомлення із Умовами і Правилами надання банківських послуг. Оскільки згідно виписки з карткового рахунку підтверджено факт використання відповідачем кредитних коштів та часткове їх погашення із врахування розрахованих Банком тарифів, тому дії відповідача свідчать про визнання і виконання погоджених умов договору, що згідно ч.2 ст.642 ЦК України є прийняттям пропозиції.

Крім того, позичальник підписала довідку про умови кредитування із базовою ставкою 3% на місяць, що становить 36% річних, як зазначено у розрахунку заборгованості, а тому вважає висновок суду щодо відмови у стягненні відсотків за користування кредитом помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не подано, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Із наявних у справі письмових доказів убачається, що між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 ( дів.прізвище Загребіна) укладений договір з надання банківських послуг згідно анкети заяви, яка підписана позичальником 29.06.2010р. ( а.с.9). Банком встановлений кредитний ліміт 3400 грн, які, згідно наявних у справі розрахункових документів, відповідач отримала шляхом зарахування цих коштів на картковий рахунок у день укладання вказаного договору.

Позичальник надала Банку інформацію про себе, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПиватБанку» та отримала кредитну картку «Універсальна» із пільговим періодом кредитування 30 днів та ОСОБА_4 , що підтверджено підписом у вказаній заяві. Згідно змісту вказаної анкети заяви, позичальник ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, погоджується із ними.

Правильність і достовірність інформації, які ідентифікують позичальника перевірена уповноваженою особою кредитора при відкритті рахунку і випуску кредитної картки позичальнику.

Згідно рахунку банку станом на 31.08.2016р. облікована заборгованість у розмірі 23918,27 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 1913,90 грн., заборгованість по процентах - 17 389,21 грн. , заборгованість пені та комісії - 3000 грн., та штрафи : фіксована частина 500 грн., процента ставка 1115,16грн.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документа, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його стороно ( сторонами).

Згідно ст. ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст кредитного договору визначено ст. 1054 ЦК України, згідно якої банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст. 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа першого цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемний ( ст. 1055 ЦК України).

Зміст публічного договору визначений частиною першою ст.633 ЦК України, згідно якої одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернувся ( у тому числі банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для усіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ст. 634 ЦК України, приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» розробив умови договору, які зафіксовані Умовами і правилами надання цим Банком послуг.

Оскільки умови договору приєднання розроблені кредитором, тому такі умови повинні бути зрозумілі споживачам банківських послуг та доведені до їх відома. Доведення того факту, що умови договору на момент його укладання діяли саме ті умови на які посилається позивач підлягають доведенню саме ПАТ КБ «ПриватБанк», тоді як інша сторона у спірних правовідносинах, позичальник, як споживач банківської послуги, з врахуванням положень ст. 633,634 ЦК України, лише приєднується до тих умов з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на час укладання договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначається в договорі в залежності від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник, згідно ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штраф , пеня) є грошова сума чи майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом законодавства.

У разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ч.1 ст. 1050 цього Кодексу, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Отже, у разі укладання кредитного договору проценти за користування позиченими коштами визначаються законом щодо розміру та підстав, які визначаються актами законодавства, а також договірні, розмір і підстави стягнення яких визначають сторони у договорі.

З наявних у матеріалах справи письмових доказів убачається, що у анкеті-заяві поданій позичальником процентна ставка та розмір кредиту, неустойка, а також інші витрати позичальника за надані банком послуги не зазначена.

Проте, до вказаної анкети надана довідка про умови кредитування, що містить відомості про валюту кредитування, базову відсоткову ставку, що становить 3,0% на місяць ( 36% річних), розмір та підстави нарахування пені у розмірі базової ставки по договору /30, яка нараховується за кожний день прострочки кредиту та пеня у розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, яка нараховується раз на місяць при наявності прострочки по кредиту чи відсоткам п`ять і більше днів при сумі прострочення більше 50 грн.

Зазначена довідка про умови кредитування містить підпис позичальника та дату її погодження 29.06.2010р. (а.с10).

Судом першої інстанції провадження у справі відкрито згідно ухвали від 09.11.2016р., та роз`яснено право відповідача надати письмові заперечення на позовні вимоги. Зазначена ухвала суду та відомості про призначену судом дату розгляду справи вручена 3.03.2018р. відповідачу ОСОБА_3 ( а.с.56).

У поданій до суду заяві від 19.03.2018р. відповідач посилається на факт укладання між нею та Банком кредитного договору від 29.06.2010р., згідно якого умовами надання їй споживчого кредиту ( кредитної картки) визначено обов`язок споживача банківських послуг здійснювати погашення кредиту у встановлений строк. У разі непогашення суми кредиту заборгованість вважається такою, що прострочена. Кінцевою датою виконання позичальником зобов`язання щодо повернення кредиту є дата терміну дії картки. Не заперечуючи умови кредитування, просила застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем вимог щодо стягнення неустойки, який на її думку слід відраховувати із 1.03.2014р., тоді як така вимога заявлена Банком поза межами встановленого законом річного строку, 3.10.2016р. ( а.с.57-58).

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення кредитної заборгованості обліковану станом на 31.08.2016р. у розмірі 23918,27 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 1913,90 грн., заборгованість по процентах - 17 389,21 грн. , які обліковуються Банком за період із 3.08.2010р. по 31.08.2016р. ; заборгованість пені та комісії - 3000 грн., нарахованої із 3.03.2014р. по 31.08.2016р; та штрафи: фіксована частина - 500 грн., процента ставка 1115,16грн., нараховані станом на день подання позову. (а.с7).

За змістом наданих позивачем «Умов та правил», а також за змістом позовної заяви позивача, даним видом кредитного договору визначений пільговий період 30 днів користування коштами, базова процентна ставка, права і обов`язки позичальника та банку, відповідальність сторін, розмір і порядок нарахувань, а також містяться додаткові положення якими визначено дію договору - 12 місяців із моменту підписання, позовну давність щодо вимог кредитора про їх стягнення - 50 років ( п.1.1.7.31). ( а.с.24).

До збільшення строку позовної давності не можна застосувати положення ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово змінювались самим банком із часу укладання спірного кредитного договору та до часу звернення позивача із позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості, що не обмежувало можливості позивача надати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов і правил у будь-якій редакції, що найбільше сприятлива для задоволення позову. ( правовий висновок ВСУ у постанові від 11.03.2015р, у провадженні № 6-16 цс15).

У наданому позивачем тексті Умов і Правил відсутні відомості щодо погодження із позичальником саме такої умови застосування строку позовної давності протягом 50 років.

Разом із тим, підписані особисто позичальником та погоджені умови кредитування, згідно довідки від 29.06.2010р., не містять погоджених сторонами умов щодо збільшеного до 50-ти років строку позовної давності, що є підставою вважати, що у даному випадку належить застосувати положення п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, про що просить відповідач у поданій до суду першої інстанції заяві.

Згідно виписки із карткового рахунку із розшифруванням усіх банківських операцій вбачається, що позичальник використовувала кредитні кошти, частково погашала та сплачувала нараховані банком кошти за надані послуги.

Апеляційний суд наголошує, що згідно ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування і надання доказів покладається на сторони, оскільки кожна із них повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.83 цього Кодексу сторони надають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач має надати докази разом із поданням позовної заяви. Суд апеляційної інстанції у межах, встановлених ст. 367 ЦПК України, може прийняти до розгляду докази, які судом першої інстанції не досліджувались лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд звертає увагу, що при поданні позовної заяви позивачем подана заява про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. ( а.с.53,132).

Разом із тим, в суді першої інстанції позивачем додатково надана довідка від 15.01.2019р. про випуск на ім`я позичальника кредитних карток із кінцевим строком дії до січня 2015р.

До апеляційної скарги надано розширену виписку із карткового рахунку позичальника із 11 березня 2011р. із детальним описом фінансових операцій, зміст яких підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми у межах кредитного ліміту та автоматичне списання Банком суми простроченої заборгованості, а також списання Банком нарахованих ним відсотків за користування кредитом і нарахованої суми неустойки.

Відповідно до банківської виписки розрахунку заборгованості, що згідно Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 має статус первинного документу і надані позивачем як письмовий доказ на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню із позичальника вбачається, що позичальник останню фінансову операцію за кредитним рахунком здійснила 17.02.2014р.

За умовами наданих послуг позичальник до 25 числа кожного місяця мала сплачувати 7 відсотків від зазначеної суми. Однак, у зазначений строк кошти сплачені не були, а після завершення пільгового періоду, Банком нараховані відсотки за користування кредитними коштами.

Апеляційний суд звертає увагу, що у відповідності до умов п. 2.1.1.12.4. встановлено, що згідно ст.212 ЦК України, за наявності простроченого кредиту строком його повернення у повному обсязі є 211 день з часу виникнення такої заборгованості ( а.с.32).

Таким чином, за викладених умов, апеляційний суд визнає встановленим, що строк виконання кредитного зобов`язання за кредитом визначений строком дії кредитної картки до останнього дня січня 2015р.

Разом із тим, апеляційний суд враховує, що останній платіж за кредитом здійснено позичальником 17.02.2014р. Строк місячного платежу за умовами кредитування настає 25 числа поточного місяця, проте такий платіж у встановлений строк здійснено не було, а тому термін простроченого зобов`язання обліковується із 1.03.2014р. З врахуванням умов п.2.1.12.4 надання банківських послуг, строком повернення кредиту у повному обсязі є 211-й день від часу виникнення заборгованості, а саме 30.09.2014р.

За наявним у справі розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2014р. заборгованість по тілу кредиту становить 1913,90 грн, заборгованість по відсотках - 1309,78 грн.

Після зміни строку виконання зобов`язання нараховані відсотки після встановленого строку дострокового виконання зобов`язання стягненню не підлягають. Вимог про стягнення процентів за користування кредитом та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, ст. 1048 ЦК України позивач не заявляв. (постанова ВПВС від 28.03.2018р. № 444/9519/12).

Суд першої інстанції на зазначені фактичні обставини справи уваги не звернув, не надав належної оцінки письмовим доказам, вимогам та запереченням сторін у спірних правовідносинах, а тому дійшов помилкового висновку, що позичальником не були у належний спосіб погоджені умови кредитування в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами.

З урахуванням викладеного, стягненню підлягає сума заборгованості всього 3223,68грн, яка складається із : 1913,90 грн. тіло кредиту та нараховані Банком відсотки за користування кредитними коштами станом на 30.09.2014р. у розмірі 1309,78 грн..

Крім того, відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою ( штраф, пеня) є грошова сума, інше майно, які боржник має передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання чи неналежного виконання зобов`язання. Пеня це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день простроченого зобов`язання.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може двічі бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення. ( постанова ВСУ від 21.10.2015р.№6-2003цс15).

Штраф і пеня за своєю природою є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення позичальником строків виконання зобов`язання за кредитним договором, встановлених п. 1.1.5.20 та п.1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг, свідчить про недотримання позивачем гарантій, встановлених ст. 61 Конституції України.

Право стягнення неустойки у позивача виникло відповідно до погоджених сторонами умов і правил надання банківських послуг, які підписані позичальником у довідці про умови кредитування із визначенням розміру неустойки у вигляді штрафу і пені.

Разом із тим, умову щодо погодженого сторонами збільшеного строку позовної давності ця довідка не містить, а тому доводи апеляційної скарги про встановлення 50-річного строку позовної давності за вказаною вимогою суперечать наведеним вище письмовим доказам.

Право на стягнення неустойки у позивача виникло із часу прострочення основного зобов`язання, день повного погашення кредиту за яким настав достроково 30.09.2014р., саме із цієї дати починається перебіг строку позовної давності для вимоги про стягнення та завершився 30.09.2015р.

Враховуючи, що позовна вимога про стягнення суми заявлена лише 10.10.2016р. поза межами річного строку, а відповідач у суді першої інстанції подав заяву про застосування строку позовної давності, а тому вимога про стягнення неустойки не підлягає задоволенню із зазначених підстав.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позовна вимога про стягнення 3000 грн. визначена позивачем як пеня та комісія, проте за змістом позовної заяви та наявних у справи розрахунків заборгованості відсутнє розмежування витребуваних позивачем сум на суму пені і суму комісії, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявленої вимоги.

Оскільки суд першої інстанції на вказані обставини справи уваги не звернув, норми права, що підлягали застосуванню не врахував, а тому постановлене у справі рішення належить скасувати і постановити нове про часткове задоволення позовних вимог із викладених підстав.

Керуючись ст.ст. 19, 141, 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2019 року скасувати і постановити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» із ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 3223,68 грн. та компенсацію понесених позивачем судових витрат пропорційній сумі задоволених позовних вимог - 465 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий ______________ Н.В.Орловська

Судді: ______________ О.В.Кутурланова

______________ В.В. Майданік