Номер провадження 2/754/3895/20
Справа №754/1028/20
РІШЕННЯ

Іменем України

12 серпня 2020 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А., Дорошенко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представника позивача - адвоката Сапронова В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 28.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

20.05.2020 позивач ОСОБА_1 подала до суду уточнення позовних вимог, які прийняти судом до розгляду. З уточнених позовних вимог вбачається, що 14 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Київ з державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1863. Від шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_1 . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04 листопада 2016 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем будо досягнуто усної домовленості, що дитина буде проживати з ОСОБА_1 , а на утримання малолітньої дитини відповідачем щомісячно буде виділятись сума коштів достатня для повноцінного життя та розвитку дитини. Кошти від відповідача на утримання дитини надходили не систематично та в недостатньому обсязі для забезпечення навчання, розвитку та здоров`я дитини. Із листопада 2018 року кошти перестали надходити. Перелік платежів, що надходили за період 01.09.2016 по день подання позову складає 22175,00грн. Дитина дуже часто хворіє, позивач змушена була деякий час не працювати і займатись її лікуванням. У зв`язку із тим, що з серпня 2018 року відповідач перестав надавати кошти на утримання дитину, позивач неодноразово зверталась до відповідача із проханням надати матеріальну допомогу. Однак, відповідач проігнорував просьби позивача надати матеріальну допомогу на утримання спільної доньки. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 4205,99грн, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти за минулий час в розмірі 146064,60грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування додаткових витрат в розмірі 16823,95грн та судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12900,00грн.

До суду 27 лютого 2020 року надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якого зазначено, що з вересня 2016 року сторони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та з цього часу мешкають у різних місцях, але неповнолітня донька залишилась з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно надавав позивачці кошти на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, відповідач неодноразово при особистій зустрічі передавав позивачці готівкові кошти в різних сумах починаючи від 100грн і до сум понад 1200грн, купував речі, побутові прилади, розвиваючі іграшки та книги, а також засоби гігієни, ліки та продукти харчування. Беручи до уваги, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач вважає, що підстав для задоволення позову в повному обсязі не достатньо, але саме стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/5 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, цілком достатньо. Також, відповідач зазначив, що на даний час не працює, знаходиться на обліку в Державному центрі занятості. Тому просив позовні вимоги задовольнити частково.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сапронов В.В. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на відзив та докази додані до нього. Однак надав згоду на стягнення з нього аліментів за минулий час в розмірі 20%-25% щомісячно з усіх видів доходу та зазначив, що не заперечує про стягнення разово додаткових витрат на лікування, які підтверджуються квитанціями про сплату, а тому просив позов задовольнити частково.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

14 вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1863.

Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1815.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04.11.2016 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Судом установлено, що дитина проживає разом з матір`ю. Позивачка одна несе витрати по утриманню доньки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет " прожитковий мінімум на одну особу становив:

- 2016 рік - для дітей віком від дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень;

- 2017 рік - для дітей віком від дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777гривень, з 1 грудня - 1860 гривень;

- 2018 рік - для дітей віком від дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень;

- 2019 рік - для дітей віком від дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень;

- 2020 рік для дітей віком від дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.

Відповідно до довідки про доходи №735 від 01.07.2019, ОСОБА_1 працює в ТОВ «АЛЄСС» на посаді менаджера з логістики з 01.11.2018 з посадовим окладом 4400грн.

Відповідач надав суду довідки про доходи, відповідно до яких ОСОБА_2 працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтерпроект GMBН» на посаді інженера з керування й обслуговування систем у відділі продажу Департаменту агроавтоматизації, загальна сума доходів за період серпень 2016 року - грудень 2016 року становить 8490,44грн; загальна сума доходів за період серпень 2017 року - грудень 2017 року становить 40970,00грн; загальна сума доходів за період серпень 2018 року - грудень 2018 року становить 74264,70грн; загальна сума доходів за період серпень 2019 року - грудень 2019 року становить 87060,00грн.

Згідно із довідки про доходи № ОТ-0000001 від 17.07.2020, відповідач ОСОБА_2 працював в ТОВ «Оптима-Классік» з 03.02.2020 по 17.04.2020 на посаді керівника сервісної служби, дохід за цей період становив 31942,85грн.

Також, судом установлено, що на момент подачі позову до суду відповідач ОСОБА_2 не працює, перебуває на обліку в Державному центрі занятості та отримує допомогу по безробіттю в розмірі 8416,73грн, що підтверджено довідкою №266.1-2884/20 від 23.07.2020.

Крім того судом установлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13.03.2010 є власником гаражного боксу № НОМЕР_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 17.03.2010 має на праві приватної власності частину (в рівних) квартири АДРЕСА_2 та є власником двох транспортних засобів: «Chevrolet», державний номер НОМЕР_5 , 2008 рік випуску і «Opel», державний номер НОМЕР_6 , 2012 рік випуску.

З огляду на те, що відповідач відомості про офіційний дохід надав, і як батько зобов`язаний утримувати дитину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів.

До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати свою дитину.

Згідно із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір.

Таким чином, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Отже, аналізуючи викладене вище та беручи до уваги положення ст. 182, 80 Сімейного кодексу України, наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомоги, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та обставини справи, суд приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дочки необхідно стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 2218грн щомісячно до її повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Щодо стягнення додаткових витрат, суд дійшов до такого.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати пов`язані з лікуванням та розвитком дитини.

Однак, на підтвердження зазначених вимог позивачка надала до суду тільки випску із історії хвороби стаціонарного хворого № 2956 ОСОБА_3 , результати досліджень № 1482460 від 31.10.2018 пацієнта ОСОБА_3 , протоколи обстеження, квитанції на лікування.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, керуючись ст. 185 СК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача разово додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню в розмірі 16823,95грн, оскільки саме ця сума підтверджена квитанціями, які містяться в матеріалах справи та визнана відповідачем по справі.

Що стосується стягнення аліментів за минулий час, суд дійшов до такого.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Частина 2 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Судом установлено та не заперечувалось учасниками справи, що позивачка надала суду належні докази, що нею вживалися заходи щодо добровільної сплати аліментів відповідачем ОСОБА_2 за період з 2016 року по 2020 рік, останній частково намагався в добровільному порядку здійснювати платежі, але ухилення від достатньої для повноцінного життя та розвитку дитини(рекомендований розмір аліментів на одну дитину Сімейним кодексом України), щомісячної оплати, відбувалося у зв`язку з тим, що відповідач мав не достатній дохід.

Однак враховуючи довідки про доходи ОСОБА_2 за період з 2016 року по 2020 рік та погодження останнього із стягненням з нього за минулі роки в розмірі 20%-25% усіх видів заробітку (доходу), суд вважає за можливим задовольнити частково вимогу про стягнення аліментів за минулий час, а саме стягнути з відповідача разово аліменти за минулий час в розмірі 25% усіх видів заробітку (доходу) відповідача, що становить 66183,55грн, з якої: за 2016 рік в розмірі 5520,22грн = (загальна суми доходів за рік 20380,88грн х 25% :100); за 2017 рік в розмірі 10242,25грн = (загальна суми доходів за рік 40970,00грн х 25% :100); за 2018 рік в розмірі 18566,18грн = (загальна суми доходів за рік 74264,70грн х 25% :100); за 2019 рік в розмірі 21764,00грн = (загальна суми доходів за рік 87060,00грн х 25% :100); за 6 місяців 2020 року в розмірі 10089,90грн = (загальна суми доходів за рік 40359,58грн х 25% :100).

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р. визначено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, визнання відповідачем частково позовні вимоги позивача, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Водночас, з 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України було викладено в новій редакції.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зокрема, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно між Сапроновим Володимиром Володимировичем , що здійснює свою діяльність індивідуально на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1802 від 26 листопада 2004 року, яке видано Донецькою обласною КДКА на підставі рішення від 03 березня 2004 року № 36 та ОСОБА_1 укладено договір № 15/19 про надання правової допомоги.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано попередній розрахунок судових витрат із зазначенням видів витрат, кількості годин та розмір, акт№01/20 приймання-передачі наданих послуг, дублікат квитанції № BASS_0 від 15.07.2020 на суму 700грн, дублікат квитанції № BASS_8 від 15.07.2020 на суму 1500грн, дублікат квитанції № BASS_5 від 15.07.2020 на суму 1000грн, дублікат квитанції № BASS_6 від 23.07.2020 на суму 500грн, дублікат квитанції №BASS_4 від 23.07.2020 на суму 3000грн.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, відповідно до статей 133, 141 ЦПК України, беручі до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 840,80грн судового збору та понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді в розмірі 5000грн.

Стаття 430 ЦПК України передбачає, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 24, 56, 112, 80, 84, 180-184 СК України, статтями 12, 13, 76-81, 141, 263, 265, 354, 430 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 2218грн, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти за минулий час, разово в розмірі 66183,55грн (шістдесят шість тисяч сто вісімдесят три гривні) 65 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування додаткових витрат, разово в розмірі 16823,95грн (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять три гривні) 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрата у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80рн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_8 .

Повний текст рішення складено та підписано 20.08.2020.

Суддя В.В. Бабко