ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1182/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/360/20 Категорія: 310020000 Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Кормана О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем проживала в незареєстрованому шлюбу.

Під час перебування у незареєстрованому шлюбі народилось двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що на час звернення до суду із позовом діти проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Також зазначила, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі достатньому для забезпечення належного рівня життя.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку ( доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до повноліття дитини.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: сина ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 28 січня 2020 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайне виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги обґрунтовані і враховуючи, що діти проживають з матір`ю та знаходиться лише на її утриманні, а тому є підстави для стягнення аліментів з батька.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, та просив суд рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2020 року змінити, та ухвалити нове рішення, яким змінити частки з 1/3 на ј всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому , суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення.

Крім того, судом невірно зазначено, що відповідач не скористався своїм правом та не надав до суду відзив або зустрічну позовну заяву, оскільки ним не було отримано ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, а тому і не міг скористатися своїм правом подати відзив на позов та надати докази.

Також судом не було враховано, що 04 червня 2019 року уклав шлюбі із іншою жінкою, і від шлюбу народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також зазначив, що крім того, що на його утриманні знаходиться малолітня донька та його дружина, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, він залишився без роботи та перебуває на обліку як безробітній, що підтверджується довідкою Уманського МЦЗ № 395 від 23 квітня 2020 року.

25 липня 2020 року ОСОБА_1 надіслала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а аргументи, наведені в ній не заслуговують на відповідну увагу.

Також не варте уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не отримував позовну заяву та не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки доводи апеляційної скарги свідчать про протилежне.

Щодо зазначення апелянтом зміни судового рішення із 1/3 на ј частки всіх видів заробітку, то позивач вважає, що апелянт не оскаржує факт стягнення аліментів, а спір існує лише щодо визначення розміру його стягнення, а посилання на створення нової сім`ї та народження дитини не є доказом погіршення матеріального стану апелянта.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у встановленому судом розмірі та обґрунтовано стягнув їх, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильно визначився з характером спірних правовідносин, а доводи викладені в апеляційній скарзі зводяться до невірного застосування норм матеріального права самим скаржником.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19 квітня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області батьками є: батьком - ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 14 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області батьками є: батьком - ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2595 від 25 травня 2018 року місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 травня 2018 року.

Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2596 від 25.05.2018 року місце проживання ОСОБА_4 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 травня 2018 року.

Відповідно до довідки № 64 від 22 січня 2020 року, виданої директором шкоди ОСОБА_6 , ОСОБА_4 навчається в 4-В класі в Уманській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №11 ім. М.П. Бажана Уманської міської ради Черкаської області.

Відповідно до довідки № 65 від 22 січня 2020 року, виданої директором шкоди ОСОБА_6 , ОСОБА_3 навчається в 9-А класі в Уманській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №11 ім. М.П.Бажана Уманської міської ради Черкаської області.

Згідно довідки № 3 від 23 січня 2020 року, виданої Уманської дитячої школи мистецтв Г.І. Юрійчук, вбачається, що ОСОБА_4 , учень 2 класу Уманської дитячої школи мистецтв, клас фортепіано, навчається на платній основі і згідно рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про плату за навчання в початкових спеціалізованих мистецьких навчальних закладах» на 2019-202 навчальний рік від 22 серпня 2019 року №379, складає 170 грн.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом ч. 1,2 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Проаналізувавши вказані норми закону можна прийти до висновку, що стягнення аліментів у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі вирішується за заявою стягувача аліментів.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, а тому з нього на користь позивачки підлягають стягненню аліменти.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, так як судом враховано, що на час звернення до суду із позовом про стягнення аліментів неповнолітні діти сторін проживають з позивачем, яка несе витрати на їх утримання, а відповідач не надає матеріальної допомоги та утримання дітей.

Крім того, судом при визначенні розміру аліментів було враховано, що на час звернення до суду із позовом про стягнення аліментів, позивачу не було відомо щодо працевлаштування відповідача та його сімейного стану.

При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на його утриманні перебуває донька - ОСОБА_5 та його дружина, яка перебуває у декретній відпустці, а він залишився без роботи та перебуває на обліку як безробітний, не варте уваги, поскільки відповідач є здоровою, працездатною людиною. При цьому доказів неможливості працевлаштуватися за станом здоров`я або з інших поважних причин суду не наддав.

Також враховуючи положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сплата аліментів, як спосіб участі батьків в утриманні дитини, має на меті забезпечити її існування та розвиток. Таким чином при вирішенні питань щодо стягненні аліментів враховуються інтереси всіх дітей, в тому числі і дітей, на користь яких стягуються аліменти. Виходячи із частки визначеної судом до стягнення в якості аліментів із всіх видів заробітку відповідача? на одну дитину підлягає 1/6 частина, і вказаний розмір на думку колегії не погіршує становище іншої дитини, яка народилась в шлюбі з ОСОБА_8 .

Крім того , відповідачем не було надано до суду доказів свого матеріального становища.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення - без змін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді