Провадження № 2-з/643/122/20
УХВАЛА

20.08.2020

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

18.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ХАУС» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 19.05.2020, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрованого в реєстрі за № 1153.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до змісту якої він просить суд зупинити стягнення за виконавчим написом від 19.05.2020, вчиненим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрованим в реєстрі за № 1153.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.08.2020 на підставі статті 31 Цивільного процесуального кодексу України позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва, враховуючи наступне.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Частиною 2 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result) місцезнаходженням відповідача є 79005, Львівська область, місто Львів, вулиця Миколи Вороного, будинок 2).

Аналогічна адреса вказана позивачем у позовній заяві.

При цьому, відповідно до приписів частини 12 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Судом встановлено, що виконання оспорюваного позивачем виконавчого напису здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким Павлом Сергійовичем (виконавче провадження № 62582060) за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилання позивача на те, що відповідачем у заяві про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса, поданої до приватного виконавця, зазначена невірна адреса фактичного місця проживання позивача, а саме: АДРЕСА_2 , жодним чином не змінює правил підсудності, оскільки судом достеменно встановлено, що наразі місцем виконання оспорюваного позивачем виконавчого напису є: АДРЕСА_1 .

Доказів на підтвердження того, що виконавче провадження було передано на виконання до органів виконавчої служби у Московському районі м. Харкова, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що подана ОСОБА_1 позовна заява не підсудна Московському районному суду м. Харкова.

При цьому, одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до змісту якої він просить суд зупинити стягнення за виконавчим написом від 19.05.2020, вчиненим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрованим в реєстрі за № 1153.

Порядок подання заяви про забезпечення позову врегульовано приписами статті 152 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, частиною 1 вищевказаної норми процесуального права визначено, що заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Враховуючи те, що подана ОСОБА_1 позовна заява не підсудна Московському районному суду м. Харкова та передана за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва, заява про забезпечення позову також підлягає передачі за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Керуючись статтями 27, 28, 31, 152, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову передати за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання у відповідності до п. 15.5. ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного процесуального кодексу України апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова.

Суддя Н.В. Новіченко