Постанова

Іменем України

10 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 272/366/18

провадження № 61-6870св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб»,

відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Жива Нива»,

третя особа - державний реєстратор Високівської сільської ради Черняхівського району Толкач Катерина Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» на постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2019 року в складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (далі - СТОВ «Хлібороб») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариствоа з обмеженою відповідальністю «Жива Нива» (далі - ТОВ «Жива Нива»), третя особа - державний реєстратор Високівської сільської ради Черняхівського району Толкач К. В., про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та укладеною додаткової угоди.

Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2007 року, між СТОВ «Хлібороб» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, загальною площею 3,4397 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер - :05:000:0107 (далі - земельна ділянка), строком на 10 років, та який зареєстрований Андрушівським районним відділом Житомирської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» 17 жовтня 2007 року за № 27.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 травня 2015 року № 348, спірна земельна ділянка була отримана у спадщину ОСОБА_1 , яка стала новим власником та орендодавцем згідно договору оренди.

Згідно пункту 8 договору оренди після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

12 вересня 2017 року позивач направив на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі, скориставшись своїм переважним правом оренди з доданим до нього проектом додаткової угоди, в якій запропонував їй продовжити дію договору оренди землі до 17 жовтня 2027 року на тих самих умовах, що передбачені договором та додатковою угодою, який ОСОБА_1 отримала 30 вересня 2017 року.

25 вересня 2017 року на адресу позивача СТОВ «Хлібороб» відповідачем ОСОБА_1 було направлено заяву, якою остання повідомила СТОВ «Хлібороб» про своє бажання припинити дію договору оренди земельної ділянки від 15 червня 2007 року.

Позивач зазначав, що він є сумлінним орендарем, що належним чином виконував умови договору оренди землі, після закінчення строку його дії вчинив дії, які спрямовані на пролонгацію договору оренди землі з орендодавцем з використанням свого переважного права. Проте йому стало відомо, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди земельної ділянки між ТОВ «Жива Нива» та ОСОБА_1 , які 21 червня 2016 року уклали договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований державним реєстратором Високівської сільської ради Черняхівського району - Толкач К. В. за № 30190210 від 24 червня 2016 року. В подальшому даний договір оренди було розірвано відповідачами в добровільному порядку та укладено новий договір оренди спірної земельної ділянки від 02 квітня 2018 року, який був зареєстрований реєстратором Високівської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області Толкач К. В. за № 41437460 від 05 червня 2018 року.

Позивач вважає, що його переважне право на поновлення договору оренди, надане йому договором та законом, було порушено відповідачами внаслідок неукладення із ним додаткової угоди про поновлення договору оренди та укладення з іншим орендарем договору оренди земельної ділянки.

У звязку з чим, позивач просив суд,з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Жива Нива» 02 квітня 2018 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 41437460 від 05 червня 2018 року, прийняте державним реєстратором Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області - Толкач К. В. ; визнати поновленим договір оренди землі, укладений 15 червня 2007 року між СТОВ «Хлібороб» та ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 ; визнати укладеною додаткову угоду від 12 вересня 2017 року до договору оренди землі від 15 червня 2007 року між СТОВ «Хлібороб» та ОСОБА_1 щодо спірної земельної ділянки, за умовами якої строк дії договору продовжено до 17 жовтня 2027 року та збільшено розмір орендної плати до 10 % від нормативної грошової оцінки, що становить 11 106,64 грн.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 31 липня 2018 року було замінено третю особу у справі на стороні відповідачів приватного нотаріуса Андрушівського районого нотаріального округу Житомирської Вальчука О. М. на державного реєстратора Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Толкач К. В.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди землі від 02 квітня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Жива Нива», на підставі якого зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 3,4397 га з кадастровим номером :05:000:0107 державним реєстратором Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області за № 41437460 від 05 червня 2018 року.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41437460 від 05 червня 2018 року, прийняте державним реєстратором Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Толкач К. В. Визнано поновленим договір оренди землі від 15 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «ХЛІБОРОБ» щодо земельної ділянки загальною площею 3,4397 га, кадастровий номер :05:000:0107

Стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ «Жива Нива» на користь СТОВ «ХЛІБОРОБ» судові витрати в сумі по 2 643,00 грн. з кожного.

Визнаючи недійсним договір оренди земельної ділянки від 02 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Жива Нива», та поновлюючи договір оренди земельної ділянки від 15 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «ХЛІБОРОБ», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами не надано доказів неналежного виконання позивачем умов договору та інших доказів, які б вказували на відсутність у позивача переважного права на укладення, поновлення, пролонгацію договору оренди земельної ділянки, а також позивач у місячний термін з моменту вручення листа-повідомлення не отримав відповіді на свій лист-повідомлення від 12 вересня 2017 року щодо пропозиції про пролонгацію договору оренди землі від 15 червня 2007 року.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Жива Нива» задоволено, рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог СТОВ «ХЛІБОРОБ» скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову СТОВ «ХЛІБОРОБ» відмовлено.

Стягнуто із СТОВ «Хлібороб» на користь ТОВ «Жива Нива» 7929, 00 грн. понесених судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

29 березня 2019 року СТОВ «Хлібороб» звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2019 року, та залишити в силі рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2018 року, зупинити дію виконання оскаржуваного рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем було дотримано вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі», та надіслано відповідачу лист-повідомлення про продовження договору оренди з проектом додаткової угоди, а відповідачем не було надіслано заперечень щодо поновлення вказаного договору оренди земельної ділянки, тому висновки суду апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог є необґрунтованими.

Також заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 порушено частину 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки заява ОСОБА_1 про припинення спірного договору оренди була надіслана позивачу за п`ять днів до направлення позивачем на адресу відповідача листа повідомлення та додаткової угоди, а тому таку заяву відповідача не можна вважати відповіддю на пропозицію позивача про поновлення договору оренди.

Також судом апеляційної інстанції порушено норми Цивільно-процесуального Кодексу України та Конституції України, а саме судом було допущено до участі у справі представника ТОВ «Жива Нива» Орєхова Р. В., який діяв на підставі довіреності та не має свідоцтва на право зайняття адвокатської діяльності.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

Андрушівського районного суду Житомирської області. Відмовлено СТОВ «Хлібороб» у задоволенні клопотання про зупинення виконання та дії постанови Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2019 року.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги СТОВ «Хлібороб» на постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст обставин справи

15 червня 2007 року між СТОВ «Хлібороб» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, строком на десять років, який зареєстрований Андрушівським районним відділом Житомирської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» 17 жовтня 2007 року за № 27.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 травня 2015 року № 348, спірна земельна ділянка була отримана ОСОБА_1 у спадщину від ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 40 договору оренди землі 15 червня 2007 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для змін умов договору або його розірвання.

Відповідно до пункту 8 договору оренди землі, СТОВ «Хлібороб» 12 вересня 2017 року надіслав ОСОБА_1 лист-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки та проект додаткової угоди від 12 вересня 2017 року до договору оренди землі від 15 червня 2007 року, в якій останній запропоновано продовжити дію договору оренди землі до 17 жовтня 2027 року на тих самих умовах, що передбачені договором та цією додатковою угодою, якщо інше не передбачено законодавством України.

Вказаною додатковою угодою було запропоновано збільшити орендну плату у розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 11 106,64 грн.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримала лист-повідомлення разом із проектом додаткової угоди 30 вересня 2017 року.

25 вересня 2017 року ОСОБА_1 на адресу позивача було направлено заяву, якою вона повідомила СТОВ «Хлібороб» про своє бажання припинити дію договору оренди земельної ділянки від 15 червня 2007 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яке передбачене частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами другою-п`ятою цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Стаття 33 Закону «Про оренду землі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди: 1) досягнення згоди між орендодавцем та орендарем щодо продовження договору оренди шляхом укладання додаткової угоди чи нового договору та виконання орендарем обов`язку щодо повідомлення орендодавця про наміри продовжити орендні правовідносини і надання інформації про умови таких правовідносин у вигляді додаткової угоди чи нового договору оренди; 2) пасивна поведінка орендодавця у вигляді ненадання відповіді на пропозицію укласти договір чи додаткову угоду до договору оренди на новий строк та відсутність заперечень на продовження таких правовідносин протягом місяця після закінчення строку договору, а також фактичне користування орендарем переданою в оренду земельною ділянкою.

Можна зробити висновок, що за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендодавця про намір укласти новий договір оренди з новим орендарем, переважне право діючого орендаря, передбачене статтею 33 Закону «Про оренду землі», буде порушеним, а така поведінка орендодавця стосовно попереднього орендаря має підстави вважатися недобросовісною.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 листопада 2018 року у справі

№ 530/212/17 (провадження № 14-330цс18).

Як встановлено судами листом від 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 повідомила СТОВ «Хлібороб» про те, що не бажає продовжувати строк дії договору оренди землі від 15 червня 2007 року.

Таким чином, подальше направлення СТОВ «Хлібороб» пропозиції про продовження відносин оренди, так само, як і продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку оренди, при наявності вираженого волевиявлення орендодавця про відмову від продовження строку оренди, не може виступати підставою для поновлення орендних відносин між сторонами.

За змістом частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Проте, між позивачем та ОСОБА_1 не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору оренди землі, що слідує з листів сторін.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, оскільки орендодавець виразила волевиявлення щодо відмови від продовження строку оренди, що не може виступати підставою для поновлення орендних відносин між сторонами, а також між сторонами не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору оренди землі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 02 квітня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Жива Нива» та скасування рішення про його державну реєстрацію, суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку, оскільки дані вимоги є похідними від вимоги про поновлення договору оренди від 15 червня 2007 року.

Доводи касаційної скарги, що заява орендодавця ОСОБА_1 від 25 вересня 2017 року не може бути відповіддю на пропозицію позивача відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі», через те, що була надіслана відповідачем за п`ять днів до того, як отримала від позивача лист-повідомлення та додаткову угоду є необґрунтованими, оскільки письмова заява ОСОБА_1 , у якій вона чітко висловила свою волю на відмову від продовження строку оренди з СТОВ «Хлібороб», уже сама по собі свідчить про незгоду орендодавця на поновлення договору оренди землі із позивачем та виключає необхідність додаткового реагування на отриманий в подальшому лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі від СТОВ «Хлібороб».

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норми Цивільно-процесуального Кодексу України та Конституції України, а саме щодо допущення до участі у справі представника ТОВ «Жива Нива» Орєхова Р. В., який діяв на підставі довіреності та не має свідоцтва на право зайняття адвокатської діяльності, не може бути прийняте колегією суддів до уваги, оскільки судом було перевірено повноваження представника, а тому не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність судового рішення суду апеляційної інстанції не впливають.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Оскаржуване рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко