Справа № 369/3581/20
Провадження № 2/369/2903/20
РІШЕННЯ

Іменем України

25.08.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Дубас Т.В.,

за участю секретаря - Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ - Ре» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 червня 2019 року в м. Києві по бул. Дружби Народів, 376 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Hyundai Tucson», державний № НОМЕР_1 (водій та власник - ОСОБА_1 (далі за текстом - Позивач) та «Ford Transit», державний № НОМЕР_2 (водій - ОСОБА_2 (далі за текстом - Відповідач 1)).

В результаті ДТП автомобіль Позивача зазнав значних механічних пошкоджень, що призвело до завдання йому збитку.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 752/12396/19, винуватцем зазначеної ДТП є водій автомобіля «Ford Transit», державний № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

Встановлено, що на момент вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача 1, як володільця транспортного засобу, була застрахована в Товаристві додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» (далі за текстом - Відповідач 2) полісом № АО/0119469. На момент ДТП поліс був чинним, що підтверджується роздруківкою із бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ).

Отже, відповідно до чинного законодавства саме Відповідач 2 взяв на себе відповідальність, в межах ліміту за полісом, по відшкодуванню шкоди, завданої Позивачу в ДТП винною особою. Дане відшкодування шкоди має бути здійснене Відповідачем 2.

Згідно полісу № № АО/0119469 ліміт відповідальності становить 100000,00 грн. за шкоду завдану майну та 200000,00 грн. за шкоду завдану здоров`ю потерпілого, розмір франшизи дорівнює нулю.

З 01 серпня 2019 року Відповідач 2 позбавлений членства в МТСБУ та з 11 липня 2019 року позбавлений права укладати договори страхування, офіс Відповідача 2 фактично не функціонує, Відповідач юридична особа існує лише за документами. Тому це унеможливлює отримань відшкодування від Відповідача 2 в досудовому порядку.

Враховуючи зазначене, станом на сьогоднішній день виплата страхового відшкодування Відповідачем 2 в результаті пошкодження майна Позивача, не здійснена.

Тож в межах ліміту за полісом № АО/0119469 таку шкоду має відшкодувати Відповідач 2.

Як вже зазначалось, ліміт (страхова сума) за полісом Відповідача 1 за шкоду завдану майну потерпілого становить 100000,00 грн. Отже, враховуючи умови п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Відповідач 2 немає підстав для відшкодування на користь Позивача суми більшої ніж 100000,00 грн. за шкоду, завдану майну Позивача.

Згідно звіту № 19/6/272 від 15 вересня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Tucson» становить 44666,69 грн.

Додатково за експертні послуги Позивач сплатив 1800,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 17 вересня 2019 року та квитанцією (копія додається).

Тому позивач просив стягнути з Відповідача 1 ( ОСОБА_2 ) на користь Позивача матеріальну шкоду в розмірі 1800,00 грн.; стягнути з Відповідача 1 ( ОСОБА_2 ) на користь Позивача моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.; стягнути з Відповідача 2 (Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре») на користь Позивача матеріальну шкоду (страхове відшкодування) в розмірі 44666,69 грн. Стягнути з Відповідачів витрати по сплаті Позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. у пропорційному співвідношенні до задоволених позовних вимог.

Позивач направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив ухвалити по справі заочне рішення в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду невідомі.

За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 червня 2019 року в м. Києві по бул. Дружби Народів, 376 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Hyundai Tucson», державний № НОМЕР_1 (водій та власник - ОСОБА_1 (далі за текстом - Позивач) та «Ford Transit», державний № НОМЕР_2 (водій - ОСОБА_2 (далі за текстом - Відповідач 1)).

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 752/12396/19, винуватцем зазначеної ДТП є водій автомобіля «Ford Transit», державний № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду".

В результаті ДТП автомобіль Позивача зазнав значних механічних пошкоджень, що призвело до завдання йому збитку.

На момент вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як володільця транспортного засобу, була застрахована в Товаристві додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» полісом № АО/0119469. На момент ДТП поліс був чинним, що підтверджується роздруківкою із бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ).

Згідно полісу № № АО/0119469 ліміт відповідальності становить 100000,00 грн. за шкоду завдану майну та 200000,00 грн. за шкоду завдану здоров`ю потерпілого, розмір франшизи дорівнює нулю.

Згідно звіту № 19/6/272 від 15 вересня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Tucson» становить 44666,69 грн.

Додатково за експертні послуги Позивач сплатив 1800,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 17 вересня 2019 року та квитанцією (копія додається).

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно із роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У відповідності до роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 з вини відповідача ОСОБА_2 було завдано майнової шкоди, а саме пошкоджено належний позивачу автомобіль, а також те що відповідальність останнього була застрахована згідно полісу ОСЦПВ в ТДВ «Страхова компанія «Київ - Ре», відповідача зобов`язані відшкодувати заподіяну позивачу шкоду в повному обсязі.

Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь Позивача матеріальну шкоду в розмірі 1800,00 грн. та стягненняч з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» на користь Позивача матеріальну шкоду (страхове відшкодування) в розмірі 44666,69 грн.

Згідно із ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої у наслідок порушення її прав.

Згідно із п. 2, 4 ч. 2ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні ділової репутації фізичної особи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також позивачу спричинені й моральні страждання, а саме внаслідок настання ДТП та пошкодження майна позивача, останній пережив моральні страждання та хвилювання, змушений був витрачати час та кошти на відновлення порушеного права, що призвело до негативних змін упорядкованого життєвого ритму позивача. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань, відповідні наслідки порушення права позивача. Тому до стягненню з відповідача підлягають кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі - 2 000 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позову.

У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір суд покладає пропорційно на відповідачів.

Витрати на професійну правничу допомогу враховуючи складність справи, кількість судових засідань, обсяг проведеної роботи, суд покладає на відповідача у розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 993, 1187, 1191, 1194 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 270-274, 280-282 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1800,00 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судовий збір 420,40 грн., а всього 4220,40 грн. (чотири тисячі двісті двадцять гривень та сорок копійок).

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду (страхове відшкодування) в розмірі 44666,69 грн. та судовий збір 420,20 грн., а всього 45 086,89 грн. (сорок п`ять тисяч вісімдесят шість гривень та вісімдесят дев`ять копійок).

В решті вимог позову відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 )

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Києво Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 19 грудня 2000 року).

Інформація про відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» (03680, м. Київ, вул. Анрі Барбюса , 13-Б, Код ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.