Справа № 408/9719/18-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Біловодська селищна рада Біловодського району Луганської області, ОСОБА_3 , в якому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 вказала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У належному їй будинку зареєстрована і проживає її мати ОСОБА_3 , а також зареєстрований, але не проживає з 2015 року її племінник ОСОБА_2 . З відповідачем вона з 2015 року не спілкується, родинний зв`язок між ними обірваний, у зв`язку з чим їй на цей час невідоме його місце проживання. До цього відповідач їй декілька разів телефонував, під час розмов з яким вона просила його знятись з реєстрації за місцем знаходження її будинку, однак останній її проханнями знехтував. Своїми діями відповідач порушує її права власника, зокрема чинить їй перешкоди у повноцінному користуванні нерухомим майном, тобто вона не в змозі оформити гарантовану їй субсидію.

Також позовна заява позивача містить її заяву, в якій ОСОБА_1 просить розглянути справу за її відсутності.

Відповідач про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не надавав, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить позивачеві. На цей час в цьому будинку дійсно зареєстрована і проживає її мати ОСОБА_3 та відповідач - племінник ОСОБА_2 . Відповідач з 2015 року не проживає у будинку позивача, місце перебування якого наразі невідоме. Сама позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Наведені вище обставини підтверджуються: паспортом позивача, яким підтверджується місце її реєстрації та проживання; свідоцтвом про право на спадщину від 03.11.2009, згідно з яким позивач успадкувала вказаний будинок після смерті її батька ОСОБА_4 ; свідоцтвом про шлюб позивача, з якого йдеться, що вона після укладення шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1; актом про фактичне місце проживання від 08.11.2018, з якого йдеться, що крім матері у будинку позивача зареєстрований, але з 2015 року не проживає її племінник ОСОБА_2 , місце перебування якого невідоме; довідками Данилівського старостинського округу від 07 та 08 листопада 2018 року, з яких йдеться, що у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак останній з 2015 року в ньому не проживає.

У своїй позовній заяві позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування її житловим будинком, посилаючись на те, що останній у її будинку не проживає, а своєю реєстрацією створюють їй перешкоди у користуванні власністю, зокрема, у неї виникають проблеми з оформленням субсидії на користування житлово-побутовими послугами.

Відповідач своїх заперечень проти позову, як й доказів зворотного, не надав.

За таких обставин, виходячи з наведених вище норм закону суд вважає, що створені відповідачем позивачу перешкоди підлягають усуненню, які вона має право вимагати усунути в будь-який час та будь-яким шляхом на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Такий висновок цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 16.11.16 р. у справі № 6-709цс16 зазначив, що аналіз статті 391 Цивільного кодексу України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, встановивши, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та їй відповідачем створюються перешкоди у користуванні цим будинком, який добровільно їх усувати відмовляється, суд вважає вимогу позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням, обґрунтованою.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 , -задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , визнати таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його ухвалення, яке набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: