ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1672/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Лазаріді О.А. ,

представника третьої особи - Бершадської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, треті особи: Державна казначейська служба України, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про відновлення порушених, не визнаних конституційних прав на майно,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, треті особи: Державна казначейська служба України, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", в якій просив суд прийняти рішення про відшкодування за рахунок держави заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 226 098,32 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що станом на 01 січня 1992 року у позивача у Мінському відділенні Ощадного банку СРСР у м. Києві на рахунках № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, НОМЕР_3 зберігалися грошові кошти у розмірі 11 405,94 крб. 12 квітня 2019 року він звернувся до ПАТ "Державний ощадний банк України" із заявою про повернення грошових коштів по вказаним вкладам, виходячи із їх реальної вартості, яка станом на 01 квітня 2019 року становила 182 799,81 грн. Листом від 07 травня 2019 року ПАТ "Державний ощадний банк України" повідомив, що Кабінет Міністрів України щорічно встановлює порядок здійснення компенсаційних виплат по знецінених грошових заощадженнях у межах коштів, які передбачені в Державному бюджеті України на відповідний рік. Протягом 2013-2018 років і станом на поточний час КМУ не було прийнято постанови, яка регулює питання виплат компенсацій знецінених грошових заощаджень, і кошти з Державного бюджету України до Ощадбанку не надходили. Одночасно повідомив, що по рахункам № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 були відкриті компенсаційні рахунки № 9760/6041 та № 9760/14848 та нарахована компенсація у розмірі 10 610,25 грн. та 7 020,30 грн. відповідно у співвідношенні 1,05 грн. до 1,0 крб. 24 травня 2019 року позивач знову звернувся до ПАТ "Державний ощадний банк України" та до Кабінету Міністрів України з проханням повернути грошові кошти, що знаходяться на компенсаційних рахунках, виходячи з їх реальної вартості, яка станом на 01 травня 2019 року становила 226 976,36 грн. Ощадбанк листом від 29.05.2019 року повідомив, що у межах компенсації по суті порушеного питання надана відповідь улисті від 07.05.2019 року, а секретаріат КМУ сповістив, що лист надіслано до Міністерства фінансів України для розгляду та надання відповіді. Листом від 21.06.2019 року Міністерство фінансів України повідомило, що компенсація витрат від знецінення грошових заощаджень проводиться за рахунок коштів Державного бюджету і що видатки на заходи поступової компенсації Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" не передбачено. Позивач зазначає, що держава Україна в особі Кабінету Міністрів України як виконавчого органу державної влади у відповідності до ст. 6 Конституції України, не виконала своїх зобов"язань перед ним, чим були порушені його конституційні права та завдана матеріальна шкода, у зв"язку з чим просив відшкодувати за рахунок держави заподіяну матеріальну шкоду яка дорівнює реальній вартості заощаджень - 226 098,32 грн.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 30.08.2019 року відкрито провадження за позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заявлених позовних вимог посилаючись на їх безпідставність.

Представник Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" надав пояснення, в яких зазначив про те, що питання щодо відшкодування грошових заощаджень громадян України, які знаходилися у установах Ощадбанку СРСР регулюються Законом України "Про дрежавні гарантії відновлення заощаджень громадян України". Вказаним Законом визначено, що заощадження відновлюються у співвідношенні 1 крб. заощаджень до 1,05 грн. за станом на 1 жовтня 1996 року. Компенсація громадянам України від знецінення грошових заощаджень проводиться починаючи з 1997 року за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок проведення компенсації визначається Кабінетом Міністрів України. Протягом 2013 -2019 років Державний бюджет України не передбачав видатки на заходи щодо поступової компенсації громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень, Кабінетом Міністрів України не було прийнято постанови що регулюють дані питання, тому вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, про причини неявки представника не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Кабінет Міністрів України відповідно до встановлених статтею 116 Конституції України повноважень: 1) забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; 2) вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; 3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; 4) розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України; 5) забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону; 6) розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; 7) здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю; 8) організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи; 9) спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади; 9-1) утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади; 9-2) призначає на посади та звільняє з посад за поданням Прем`єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України; 10) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02.01.1992 регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 мав заощадження в період до 2.01.1992р. в установах Ощадного банку СРСР, що підтверджується копіями ощадних книжок (а. с. 6,7,8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлюються зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Установи Ощадного банку України на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» провели одноразову індексацію вкладів громадян і на індексовані суми, що в даний час знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадбанку, видали вкладникам компенсаційні ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету.

Суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання Ощадбанку України не вносились, а зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

У вказаному законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Відповідно до ст. 7 зазначеного Закону заощадження підлягають поверненню у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам ВАТ «Державний ощадний банк України» визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Кабінет Міністрів України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» № 537/96-ВР приймав постанови про виплату частинами заощаджень громадян, а саме: постанови від 08 червня 1998 року № 825, від 17 травня 2000 року № 817, від 26 березня 2001 року № 275, від 05 квітня 2002 року № 471, від 26 березня 2003 року №382, від 11 березня 2004 року № 306, від 30 травня 2005 року № 409, від 03 серпня 2006 року №1091, від 01 березня 2007 року № 366, від 09 січня 2008 року № 1, від 20 травня 2009 року № 481, від 23 квітня 2012 року № 346, якими встановлюється черговість і обсяги виплат громадянам проіндексованих грошових заощаджень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діючим законодавством прямо не передбачений обов`язок Кабінету Міністрів України виділяти кошти в межах Державного бюджету для покриття витрат, пов`язаних із компенсацією заощаджень громадян України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року №13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України.

Із роз`яснення Верховного Суду України від 15 березня 1999 року № 1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» судами встановлено, що кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Порядок перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху визначається Кабінетом Міністрів України.

Заощадження повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, встановленої поетапності та черговості їх повернення, визначеного співвідношення між групами вкладників.

Те, що грошові кошти, які підлягають виплаті згідно з Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» визнаються боргом та повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік, які надаються особам Державою через органи державного казначейства на певних умовах та в певних розмірах підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 02 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР» виплата компенсації в 2012 році передбачалась вкладникам, відомості про яких станом на 01 січня 2012 року внесені до інформаційно-аналітичної системи «Реєстр вкладників заощаджень громадян» та які не отримали протягом 2008 року компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень у межах залишку проіндексованого вкладу, але не більше ніж 1000,00 гривень на одного вкладника.

Станом на сьогоднішній день Кабінетом Міністрів України не було прийнято постанови що регулює коменсацію витрат від знецінення грошових заощаджень, коштів у державному бюджеті на їх виплату не передбачено.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можнавстановити дійсні обставини справи.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності , суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивача безпідставні, не встановлено порушень його прав, спричинення матеріальної шкоди діями чи бездіяльністю органу державної влади, тому в позові слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 6, 15, 1173 ЦК України, 12, 13, 77, 79, 81, 259, 263, 264, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Заставенко М.О.

Повний текст рішення виготовлено 07.02.2020 року.