Постанова

Іменем України

10 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 372/944/18

провадження № 61-48410св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

треті особи: відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю «КоронАгро»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 та касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2018 року у складі судді Кравченка М. В. та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Іванової І. В., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк»), в якому просили визнати недійсними: іпотечний договір № 151110Z63 від 19 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Укрексімбанк»; іпотечний договір № 151110Z64 від 19 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та АТ «Укрексімбанк»; іпотечний договір № 151110Z94 від 29 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та АТ «Укрексімбанк»; іпотечний договір №151110Z65 від 19 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та АТ «Укрексімбанк».

В обґрунтування позову зазначали, що вони були власниками земельних ділянок, які передані за вищевказаними договорами в іпотеку банку, проте пізніше судовими рішеннями договори, на підставі яких вони набули право власності на ці земельні ділянки, були визнані недійсними, також визнані недійсними відповідні державні акти на право власності на них, а земельні ділянки повернуті в постійне користування Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство»).

Оскільки на сьогодні вони не є власниками цих земельних ділянок і неправомірність заволодіння ними встановлена судовими рішеннями, вони не мали права передавати цю землю в іпотеку. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на час вчинення оспорюваних правочинів позивачі були власниками земельних ділянок, які передавалися в іпотеку, а підстави, якими вони обґрунтовують позов, виникли вже після укладення цих договорів. Відсутні обставини, які б вказували на порушення особистих прав чи законних інтересів позивачів на час укладення оспорюваних правочинів, тому немає підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, для визнання цих договорів недійсними.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2018 року і постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У січні 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2018 року і постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказані касаційні скарги є ідентичними за своїм змістом.

В обґрунтування касаційних скарг позивачі зазначали, що висновок суду першої інстанції про те, що визнання правовстановлюючого документа недійсним не призводить до жодних правових наслідків суперечить приписам статей 203, 215, частини другої статті 328 ЦК України.

Суди вдалися до хибного тлумачення частини четвертої статті 82 ЦПК України.

Апеляційний суд поклав в основу своєї постанови судові рішення, які не стосуються цієї справи та проігнорував судові рішення, які мають безпосередній зв`язок з предметом позову у цій справі.

Неможливо визнати дійсним договір іпотеки у випадку, коли правовстановлюючий документ на земельну ділянку, яка передається в іпотеку, визнаний судом недійсним.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано її матеріали з Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

05 березня 2019 року справа № 372/944/18 надійшла до Верховного Суду.

АТ «Укрексімбанк» направило відзиви на касаційні скарги, в яких просило залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Встановлено, що 18 березня 2010 року між АТ «Укрексмібанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корон Агро» (далі - ТОВ «КоронАгро») укладено кредитний договір № 151110К12, за умовами якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 331 504 500 грн з 18 березня 2010 року по 29 квітня 2010 року, з 29 квітня 2010 року з лімітом у розмірі 406 054 612 грн з кінцевим терміном повернення до 25 грудня 2016 року, а позичальник зобов'язався сплачувати 23 % річних за користування кредитом.

19 березня 2010 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 151110К12 між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № 151110Z63, за умовами якого останній передав в іпотеку банку земельну ділянку загальною площею 14,85 га, кадастровий номер :05:028:0101, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, цільове призначення - для будівництва і обслуговування готельно-ресторанних та торгівельних комплексів.

19 березня 2010 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір № 151110Z64, за умовами якого предметом іпотеки виступають: земельна ділянка загальною площею 1, 9799 га, кадастровий номер :05:029:0019, земельна ділянка загальною площею 1, 9801 га, кадастровий номер :05:029:0018, земельна ділянка загальною площею 10, 8900 га, кадастровий номер :05:028:0100, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, цільове призначення - для будівництва і обслуговування готельно-ресторанних та торгівельних комплексів.

19 березня 2010 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 151110К12 між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4 укладений іпотечний договір №151110Z65, згідно якого предметом іпотеки виступає земельна ділянка загальною площею 13,5360 га, кадастровий номер :05:028:0099, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, цільове призначення - для будівництва і обслуговування першої черги готельно-ресторанних та торгівельних комплексів.

29 квітня 2010 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 151110К12 між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір № 151110Z94, згідно якого предметом іпотеки виступають: земельна ділянка загальною площею 1,9273 га, кадастровий номер :05:028:0102, земельна ділянка загальною площею 1,5812 га, кадастровий номер :05:028:0103, земельна ділянка загальною площею 1,7456 га, кадастровий номер :05:028:0104, земельна ділянка загальною площею 1,9071 га, кадастровий номер :05:028:0105, земельна ділянка загальною площею 1,98 га, кадастровий номер :05:028:0106, земельна ділянка загальною площею 1,98 га, кадастровий номер :05:028:0107, земельна ділянка загальною площею 1,485 га, кадастровий номер :05:028:0108, земельна ділянка загальною площею 2,97 га, кадастровий номер :05:028:0109, земельна ділянка загальною площею 1,98 га, кадастровий номер :05:028:0110, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, цільове призначення - для будівництва і обслуговування готельно-ресторанних та торгівельних комплексів .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року в рахунок погашення заборгованості ТОВ «КоронАгро» перед АТ «Укрексімбанк» за кредитним договором № 151110К12 від 18 березня 2010 року, яка станом на 14 серпня 2013 року складає 316 418 893, 16 грн звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 151110Z63 від 19 березня 2010 року, а саме земельну ділянку площею 14,85 га, кадастровий номер :05:028:0101, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, цільове призначення для будівництва і обслуговування готельно-ресторанних та торгівельних комплексів, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 346999 від 09 жовтня 2009 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Укрексімбанк» за кредитним договором № 151110К12 від 18 березня 2010 року в розмірі 316 418 893, 16 грн звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 151110Z64 від 19 березня 2010 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 1, 9799 га, кадастровий номер :05:029:0019, земельну ділянку загальною площею 1,9801 га, кадастровий номер :05:029:0018, земельну ділянку загальною площею 10,8900 га, кадастровий номер :05:028:0100, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, цільове призначення - для будівництва і обслуговування готельно-ресторанних та торгівельних комплексів, що належить ОСОБА_2 на праві власності.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед АТ «Укрексімбанк» за кредитним договором № 151110К12 від 18 березня 2010 року в розмірі 316 418 893, 16 грн звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 151110Z94 від 29 квітня 2010 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,9273 га, кадастровий номер :05:028:0102, земельну ділянку загальною площею 1,5812 га, кадастровий номер :05:028:0103, земельну ділянку загальною площею 1,7456 га, кадастровий номер :05:028:0104, земельну ділянку загальною площею 1,9071 га, кадастровий номер :05:028:0105, земельну ділянку загальною площею 1,98 га, кадастровий номер :05:028:0106, земельну ділянку загальною площею 1,98 га, кадастровий номер :05:028:0107, земельну ділянку загальною площею 1,485 га, кадастровий номер :05:028:0108, земельну ділянку загальною площею 2,97 га, кадастровий номер :05:028:0109, земельну ділянку загальною площею 1,98 га, кадастровий номер :05:028:0110, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, цільове призначення - для будівництва і обслуговування готельно-ресторанних та торгівельних комплексів, що належать ОСОБА_3 на праві власності.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року в задоволенні позову АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року у справі №372/2464/13-ц за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України визнано недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок від 28 грудня 2007 року, за якими ОСОБА_1 набув права власності на земельну ділянку загальною площею 14,85 га, кадастровий номер :05:028:0101, в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 346999, земельна ділянка повернена в постійне користування ДП «Київське лісове господарство». Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу, в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки в постійне користування ДП «Київське лісове господарство» залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2015 року попередні судові рішення залишено без змін.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2014 року у справі №2-1558/11 за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України визнані незаконними та скасовані розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 02 листопада 2007 року, на підставі яких ОСОБА_2 набув право власності на земельні ділянки площею 10,89 га, кадастровий номер :05:028:0100, 1,9801 га, кадастровий номер :05:029:0018, 1,9799 га, кадастровий номер :05:029:0019, та державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №349307 від 09 жовтня 2009 року, серії ЯИ №349308 від 09 жовтня 2009 року, серії ЯЗ №046703 від 05 серпня 2009 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2014 року у цій справі в частині відмови у задоволенні вимог про витребування земельних ділянок скасовано, витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 земельні ділянки площею 10, 89 га, кадастровий номер :05:028:0100, 1, 9801 га, кадастровий номер :05:029:0018, 1, 9799га, кадастровий номер :05:029:0019Ю та повернуто їх в постійне користування ДП «Київське лісове господарство».

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року позов заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного агентства земельних ресурсів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, ДП «Київське лісове господарство» в частині витребування із незаконного володіння ОСОБА_3 земельних ділянок задоволено.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3 земельні ділянки площею 1, 9273 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:028:0102), 1, 5812 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:028:0103), 1, 7457 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:028:0104), 1, 9071 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:028:0105), 1, 98 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:028:0106), 1, 9799 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:028:0107), 1, 4850 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:028:0108), 2, 97 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:028:0109), 1, 98 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:028:0110), що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, на користь держави та повернуто ці земельні ділянки в постійне користування ДП «Київське лісове господарство».

Рішенням Обухівського районного суду від 19 грудня 2011 року у справі №2- 1561/11 визнано недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2007 року, на підставі яких ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку площею 13, 5360 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:028:0099), визнано недійсним державний акт право власності на земельну ділянку серії ЯИ №347000 від 09 жовтня 2009 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначали, що договори, на підставі яких вони набули право власності на земельні ділянки, передані ними в іпотеку АТ «Укрексімбанк», були визнані недійсними, а земельні ділянки повернуті в постійне користування ДП «Київське лісове господарство», відтак вони не мали права передавати їх в іпотеку, що є підставою для визнання іпотечних договорів недійсними.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що позивачі за допомогою належних і допустимих доказів не довели порушення їх прав АТ «Укрексімбанк» внаслідок укладення іпотечних договорів, які вони уклали добровільно за власним волевиявленням, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук