20.08.2020 Суддя Глібко О. В..
Справа № 644/6070/20
Провадження № 2/644/1900/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2020 року м. Харків

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Глібко О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський верстатобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 28540 грн. 36 коп., середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку в сумі 56359 грн. 17 коп.

Позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки дана заява пред`явлена з порушенням ст. 175, 177 ЦПК України, а саме…

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 5 ЗУ « Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата -це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що в структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні компенсаційні виплати. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсації та інші грошові та матеріальні виплати, які передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, а тому заявлена позивачкою ОСОБА_1 позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підпадає під категорію пільгової та підлягає оплаті судовим збором.

Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 30.01.2019 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене, позивачу необхідно сплатити судовий збір, передбачений ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку в розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та надати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору або докази про звільнення від сплати судового збору.

При цьому, що позивач звільнений від сплати судового збору в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 28540,36 грн.

Інших обставин, які б давали підстави для звільнення від сплати судового збору позивачем не зазначено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем вимоги ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ч. 4 ст. 177 ЦПК України не виконані.

Так, позивачка стверджує, що зверталася до відповідача з вимогою надати довідку щодо заборгованості по заробітній платі, але не надала належних доказів, що така заява дійсно направлялася відповідачу.

Крім того позивачем не додано довідку про середньомісячну заробітну плату, обчислену відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та довідку про заборгованість по заробітній платі, не вказує за який період просить стягнути суми заборгованості.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський верстатобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку- залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків п`ять днів з моменту отримання копії ухвали суду.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений термін позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Глібко