ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

25 серпня 2020 року м. Чернівці

справа № 724/1837/19

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Чернівецького апеляційного суду Одинак О. О., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскраження на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 2 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аутомотів Електрік Україна» про нарахування та стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, скасування наказу про звільнення з роботи, розірвання трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, виправлення запису в трудовій книжці, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Справа не може бути передана на розгляд колегії суддів для вирішення питання про призначення її до розгляду, оскільки до апеляційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України, і підстави, вказані апелянтом для поновлення такого строку, є неповажними.

Так, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, N 3674-VI (далі - Закону) встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно частини 3 статті 6 Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року, № № 2696-VIII установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2019 року - 1921 гривня.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила:

- нарахувати невиплачену заробітну плату на час звільнення в загальному розмірі 51 081 гривні 33 копійки та стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату в розмірі 42 272 гривні 8 копійок без сплати податків;

- скасувати наказ ТзОВ «Аутомотів Електрік Україна» про її звільнення з роботи;

- розірвати трудовий договір;

- зобов`язати відповідача здійснити виправлення в трудовій книжці про дату та причину звільнення;

- стягнути моральну шкоду в сумі 4173 гривні;

- нарахувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26 вересня 2019 року по 2 липня 2020 року в розмірі 44 614 гривень 64 копійки гривні та стягнути з ТзОВ «Аутомотів Електрік Україна» 35 914 гривень 78 копійок без слати податків та зборів.

Отже, позивачка зверталася до суду з двома вимогами майнового характеру про нарахування та стягнення грошових коштів, моральної шкоди та двома вимогами немайнового характеру, а саме скасування наказу, розірвання трудового договору.

Відповідно до правил пункту 1 частини 1 статті 5 Закону позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про нарахування та стягнення невиплаченої заробітної плати, а отже звільнена за подання апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідком розгляду позовної заяви у зазначеній частині.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у своїй постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18.

Судовий збір за подання до суду позовної заяви в частині вимог майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди) складав 768 гривень 40 копійок (44 614,64+4173=48787,64/100=487,88).

Судовий збір за подання до суду позовної заяви в частині вимог про скасування наказу, розірвання трудового договору складав 1536 гривень 80 копійок (1921х0,4х2= 1536,8).

Отже, за подання до суду апеляційної скарги апелянтом підлягає сплаті судовий збір в сумі 3457 гривень 80 копійок.

Що стосується сплати судового збору за подання апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 липня 2020 року, то такий судовий збір не підлягає сплаті, оскільки таке оскарження не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору.

В матеріалах справи відсутній документ, який підтверджує сплату судового збору.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року зменшено ОСОБА_1 розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання до суду апеляційної скарги на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 2 липня 2020 року, з 3457 гривень 80 копійок до 1000 гривень.

Отже, судовий збір в сумі 1000 гривень підлягає сплаті за наступними реквізитами:

Отримувач коштів: Чернівецьке УК/м.Чернiвцi/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37978173

Банк отримувача : Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО): 899998

Рахунок отримувача: UA0024002

Код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), Чернівецький апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Згідно частини 1 статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 2 липня 2020 року вбачається, що його повний текст був складений 7 липня 2020 року.

Отже, останнім днем строку на апеляційне скарження був 6 серпня 2020 року.

З поштового штемпеля на конверті вбачається, що апеляційна скарга була направлено до суду поштою 11 серпня 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, який встановлений статтею 354 ЦПК України.

ОСОБА_1 звернулася з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Посилається на те, що її представника ОСОБА_2 отримав поштою повне судове рішення 9 липня 2020 року. З 8 липня по 17 липня 2020 року ОСОБА_2 хворів та надав їй копію вказаного судового рішення тільки 18 липня 2020 року.

Апеляційний суд вважає підстави для поновлення строку, вказані апелянтом у заяві, є неповажними.

Так, поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» за заявою № 3236/03 зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункт 34 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьев проти України» за заявами № 17160/06 та N 35548/06).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 672/379/14-ц.

Безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може вважатись порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті її преамбули, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності») (рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04).

Такий правовий висновок виклав Верховний Суд виклав у постанові від 9 жовтня 2019 року у справі №642/5541/16-ц.

Згідно частини 7 статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №158 вбачається, що представник апелянта Яцюк О.В. отримав копію повного судового рішення поштою 9 липня 2020 року (а.с.24 т.2). Вказаний факт не заперечується апелянтом. Згідно правил частини 7 статті 272 ЦПК України вважається, що копію повного судового рішення було вручено ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що хвороба представника апелянт з 8 липня по 17 липня 2020 року не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки не є об`єктивно непереборною обставиною, яка не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язана з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії.

Повідомлення ОСОБА_1 її представником про отримання копії судового рішення 18 липня 2020 року не може бути поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення. Суд бере до уваги те, що з 18 липня 2020 року по 6 липня 2020 року у апелянта було 19 днів для підготовки та направлення апеляційної скарги, а у випадку подання апеляційної скарги в строк до 10 серпня 2020 року апелянт мав би право на поновлення строку відповідно до правил пункту 1 частини 1 статті 354 ЦПК України.

Згідно частин 2,3 статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати апелянту строк для подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі та заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357, 381 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 2 липня 2020 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали для подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі та заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 2 липня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду О.О. Одинак