Справа № 444/1725/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/811/3977/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Панюри Н.Ф., Годованець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору таким, що не відбувся, та повернення завдатку, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,9 соток та нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , між нею та відповідачем ОСОБА_1 таким, що не відбувся з вини відповідача, стягнути з ОСОБА_1 180000 грн. подвійного завдатку та 11824 грн. 50 коп. витрат, понесених нею на ремонт кімнати у вказаному будинку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 15.07.2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 було укладено в простій письмовій формі у присутності свідка ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,9 соток та 1/2 частини будинку площею 43,7 кв.м. на АДРЕСА_2 за ціною 120000 грн., частину якої в сумі 90000 грн. нею сплачено на момент укладення договору, як завдаток, а решту 30000 грн. вона повинна була сплатити протягом двох років, а відповідач зобов`язувався представити правовстановлюючі документи на житло та земельну ділянку, а після оплати всієї суми оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній формі, проте, відповідач у встановленому законом порядку договору купівлі-продажу не оформив і змінив умови попередньої домовленості, а саме: замість 30000 грн. вимагав оплатити 2500 доларів США, і запропонував укласти договір дарування, а не купівлі-продажу частини будинку та земельної ділянки, крім того, приховав від неї недоліки вказаного нерухомого майна, про які вона не знала, а тому вважає, що договір купівлі-продажу не був укладений у встановленому законом порядку з вини відповідача і він повинен повернути їй завдаток в подвійному розмірі та відшкодувати витрати, понесені нею на ремонт в кімнаті, який необхідно було зробити для проживання у ній з дитиною.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області 30.11.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 90000 грн. та 900 грн. судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 .

Просила рішення суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Апелянт ОСОБА_2 не погоджувалась з висновком суду першої інстанції про те, що сума у розмірі 90000 грн., яка передана нею відповідачу ОСОБА_1 , є авансом, оскільки ця сума була передана відповідачеві як завдаток, що підтверджується розпискою, підписаною нею та відповідачем, яка є двостороннім правочином, а тому суд повинен був застосувати до спірних правовідносин норму ч. 1 ст. 570 ЦК України про стягнення завдатку в подвійному розмірі. Крім того, на думку апелянта, суд безпідставно відмовив їй у задоволенні вимоги про відшкодування витрат, понесених на ремонт кімнати, а також не з`ясував всіх обставин щодо прийняття спадщини після смерті батьків відповідача та щодо права власності осіб на іншу частину будинку.

Рішення суду також оскаржили також відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , просили його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянти обґрунтовували тим, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, на виконання умов якого ОСОБА_1 виготовив експертну оцінку нерухомого майна та передав необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу, проте ОСОБА_2 відмовляється сплачувати решту суми та укладати нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, а тому правових підстав для стягнення сплачених позивачем коштів в сумі 90000 грн. немає.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відхилено. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 20 листопада 2019 року ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2017 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 11 824,50 грн. витрат, понесених на ремонт кімнати будинку, скасовано. Передано справу № 370/476/16-ц у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 11 824,50 грн. витрат, понесених на ремонт кімнати будинку, на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 90 000 грн. завдатку залишено без змін.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року переглядається лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 11 824,50 грн. витрат, понесених на ремонт кімнати будинку.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання розумних строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не сторін, що не в`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Панюри Н.Ф., Годованець О.В. на заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення 11 824,50 грн. витрат, понесених на ремонт кімнати будинку суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 без згоди власника будинку зробила поліпшення в кімнаті будинку, які не можна відокремити без шкоди, а відтак не має права на відшкодування їх вартості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 домовились укласти договір купівлі-продажу половини будинку в АДРЕСА_2 та земельної ділянки за ціною 120 000 грн, а 15.07.2014 року позивач ОСОБА_2 передала відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 90000,00 грн., а решту грошових коштів зобов`язалась віддати протягом двох років, після сплати останньої суми боргу позивачем ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_1 зобов`язувався надати документи для переоформлення права власності. Позивач ОСОБА_2 за власні кошти, користуючись допомогою родичів, провела ремонтні роботи, та з листопада 2014 року проживала в спірному житлі, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . В подальшому позивач ОСОБА_2 решту грошових коштів не передала відповідачу ОСОБА_1 , договір купівлі-продажу спірного житла сторонами в установленому законом порядку укладений не був.

Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення.

Статтею 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених судом.

Судом встановлено, що договору купівлі продажу спірного житла, який би за своєю формою та змісту відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, також не було укладено будь якого іншого договору з приводу речових прав ОСОБА_2 на належне ОСОБА_1 нерухоме майно.

ОСОБА_2 надала суду копії накладних та чеків на купівлю будівельних матеріалів на загальну суму 11 824 грн.50 коп.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо того, що ОСОБА_2 , не уклавши договору купівлі-продажу спірного житла, за власні кошти, провела ремонтні роботи з листопада 2014 року проживала в спірному житлі, без згоди відповідача ОСОБА_1 , зробила поліпшення, які не можна відокремити без шкоди, а тому не має права, відповідно до ч.4 ст.390 ЦК України на відшкодування вартості здійснених нею поліпшень належного ОСОБА_1 майна.

Доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновок не спростовують.

Судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10.02.2020 року.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: Н.П. Крайник

О.Я.Мельничук