Провадження №2/592/154/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Макакенко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що 21.12.2013 між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.08.2019 по справі №592/1960/19. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час вона проживає разом з ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки її колишній чоловік - ОСОБА_2 відмовляється віддати їй сина з яким вона бажає переїхати жити до своїх батьків, вона дбає про сина, забезпечую його харчування та належні умови для розвитку дитини за власний рахунок, оскільки ОСОБА_2 не працює та не отримує доходу. Крім того, зазначила, що у її батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у власності є трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , де вона прописана та де вона хоче проживати з сином ОСОБА_3 , крім неї у вказаній квартирі зареєстровані її батьки, які в ній проживають, інших братів чи сестер у неї немає. Її батьки мають добрий стан здоров`я, та допомагають у утриманні свого онука, спиртними напоями на зловживають, на обліку у лікаря - нарколога не перебувають. ОСОБА_2 агресивно відноситься до неї, провокує сварки, кричить, висловлюється нецензурною лайкою у присутності спільного сина, застосовує фізичну силу до неї. У зв`язку з такою агресивною поведінкою ОСОБА_2 , вона вимушена була звернутись з відповідною заявою до правоохоронних органів. ОСОБА_2 негативно впливає на психічний розвиток спільної дитини, таким своїм прикладом поведінки ОСОБА_2 не утверджує у спільного сина повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей. Крім того відповідач регулярно підбурює сина ОСОБА_3 проти неї та її батьків, при цьому погрожує забрати у неї сина, на пропозицію врегулювати питання визначення місця проживання дитини мирним шляхом відмовляється. Вона має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре ставиться до сина, закінчила школу на відмінно, має незакінчену вищу освіту. Натомість ОСОБА_2 має посередні досягнення у навчанні, вищої освіти не має, ніде не працює, самостійного доходу не має, власного житла також не має, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 не належить ОСОБА_2 , крім того їй відомо, що ОСОБА_2 має борги перед фінансовими установами та комунальними службами. Натомість ОСОБА_2 не виконує своїх обов`язків щодо виховання спільного сина, не дбає про нього, незважаючи на необхідність відвідування сином дитячого садочка, в якій він перебуває у логопедичній групі, всупереч її волі, відповідач чинить перешкоди у відвідуванні цього закладу, крім того ОСОБА_2 обмежує сина у спілкуванні з дітьми його віку, не готує сина до самостійного життя, пригнічує його комунікаційні навички, що призводить до асоціалізації дитини, негативно впливає на його розвиток, розмовляє у присутності дитини нецензурною лайкою, розказує дитині в образливій, нецензурній формі про неї та її батьків, нав`язує дитині погляди спрямовані на пригнічення жінок. У зв`язку з цим просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі, звертався до суду з зустрічним позовом, в якому просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним. Так, до 24.10.2019 син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з ним, він виховував його самостійно, оскільки ОСОБА_1 за власним бажанням залишила на його утриманні та вихованні, займалася власним життям, не надавала матеріальної допомоги, не відвідувала дошкільний заклад, не займалася розвитком дитини. Крім того, проживання сина разом з ним відповідає його інтересам, він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займається вихованням дитини. Спиртними напоями не зловживає. Вважає, що перебування сина в сім`ї ОСОБА_1 негативно впливає на його виховання та здоров`я. ОСОБА_1 не може надати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. На цей час він має стабільний дохід, має час відводити дитину до дитячого садка, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Своїм доходом може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Крім того, він проживає один, житлом забезпечений. На даний час оформлює свої спадкові права на квартиру після смерті батька.

Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, надали до суду лист, в якому справу просили розглядати без участі представника служби, та підтримали свій висновок наданий до суду від 31.01.2020 за №1138/27.1-26.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 21.12.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.08.2019 було розірвано (а.с. 8).

Від подружнього життя у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (а.с. 7).

Батьки малолітнього не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Мати дитини ОСОБА_1 не згодна з тим, щоб син проживав разом з батьком.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування частки квартири від 04.09.2019 ОСОБА_1 було отримано у дар безоплатно 1/3 частку квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.35).

Згідно наданої довідки КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» №1021 від 02.08.2019,- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ознак психічного розладу не виявляє (а.с.23).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2009,- ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, загальною площею 4,49 га (надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), розташована на території Піщанської сільської ради м.Суми під № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , кадастрові номер - :01:007:0158, :01:009:0201 (а.с.56).

Згідно довідки, виданої КУ Сумський навчально - виховний комплекс «Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад №9 «Веснянка» м.Суми Сумської області №251 від 12.09.2019 вбачається, що ОСОБА_2 бере участь у вихованні свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відвідує старшу дошкільну групу №2 «Розумники» (приводить до закладу та забирає дитину, відвідує батьківські збори, виконує рекомендації вихователів) (а.с.64).

Згідно довідки про доходи виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС - МЕТ С» №1 від 24.09.2019, - ОСОБА_2 займає посаду директора. Дохід за період з 19.03.2019 по 31.08.2019 склав 22951,50 грн. (а.с.66).

З довідки наданої Комунальним закладом Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» №676,- ОСОБА_2 , 1987 р.н., на «Д» обліку у лікаря - нарколога Сумського обласного наркологічного диспансеру не перебуває, ознак психічного розладу не виявляє (а.с.73, 74).

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я,- дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.7 ст. 7 СК України,- дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі- Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст. 141 СК України,- мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України,- місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Крім того, в зазначеній статті вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції).

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

За змістом статей 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

При визначенні місця проживання дитини встановленню підлягає не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а врахування найкращих інтересів дитини із належною правовою оцінкою іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З експертного висновка психолога за результатами роботи з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 06.11.2019 вбачається, що у малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спостерігається психоемоційна невротизація дитини як наслідок реакції на тривале перебування у психотравматичних обставинах і середовищі. За результатами бесіди психолога з ОСОБА_3 , хлопчик розповів: «Папа дома не кормил», «С папой было плохо. Папа кричал. Много и громко. На него», «Страшно, что папа к себе заберет» (а.с.92-93).

29.01.2020 Управлінням «Службою у справах дітей» СМР було надано суду висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до якого Управління «Служби у справах дітей» вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с.103-105).

Судом досліджено акт обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого встановлено, що для виховання та розвитку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , створені такі умови: в квартирі чисто і затишно. Дитина проживає разом з матір`ю у окремій кімнаті. Забезпечена необхідними меблями, одягом, взуттям, іграшками, харчами, миючими засобами. Умови для проживання, виховання та розвитку дитини гарні. На запитання, з ким із батьків він бажає проживати, ОСОБА_3 відповів, що з мамою. З батьком хлопчик зустрічатися не бажає, оскільки зі слів дитини, тато його бив (а.с.106).

Згідно з "Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї та жінок", схваленої Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім`ї та жінок.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Під час судового розгляду не встановлено будь - яких виняткових обставин, які б переконали суд у тому, що дитину необхідно залишити з батьком.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, батьки дитини фактично в повній мірі виконують обов`язки щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст.150 Сімейного Кодексу України, але в інтересах дитини та виходячи з віку та статі дитини, принципу 6 Декларації прав дитини суд вважає, що проживання дитини з матір`ю забезпечить дитині більш повний фізичний і духовний розвиток, тому місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід визначити разом з матір`ю дитини - ОСОБА_1 .

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн. судових витрат, понесених ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Керуючись ст. ст. 141, 160 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 76, 81, 89, 141, 209, 229, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Визнати місце проживання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 768 грн. 40 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Б. Князєв