Справа № 462/7770/18 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2840/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м.Львів

Справа № 462/7770/18

Провадження № 22ц/811/2840/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого : Приколоти Т.І.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргуДержавного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА»

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 15 липня 2019 року у складі судді Галайко Н.М.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення ненарахованої та невиплаченої компенсації, як складової частини заробітної плати, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату,-

встановив:

Позивач звернулася з цим позовом. Просить стягнути з відповідача компенсацію, як складову частину заробітної плати, у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі 38 681, 88 грн., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з липня 2004 року по листопад 2018 року у розмірі 61 204, 28 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що у зв`язку з невиплатою відповідачем надбавки до посадового окладу у розмірі 38 681, 88 грн., яка за своєю сутністю є складовою частиною заробітної плати, вона (позивач) має право на стягнення компенсації за несвоєчасну її виплату. Зазначає, що з 23 вересня 1998 року по 30 грудня 2014 року працювала на посаді начальника юридичного відділу у ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та звільнилася відповідно ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. 12 січня 2015 року її прийнято на роботу на посаду начальника юридичного відділу за строковим трудовим договором, дія якого продовжена на невизначений строк. Стверджує, що 6 серпня 2018 року вона звільнилася з роботи відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. Зазначає, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» з 1998 року по теперішній час проводить діяльність, пов`язану з державною таємницею першої категорії секретності. Займана нею (позивачем) посада начальника юридичного відділу передбачала допуск до державної таємниці, про що відносно неї наданий висновок органу СБУ № 703 від 11 листопада 1999 року на допуск за формою 2. Вона (позивач) з 11 листопада 1999 року отримала доступ до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «цілком таємно» та «таємно». Зазначений допуск діяв впродовж 15 років і був скасований наказом відповідача від 11 листопада 2014 року № 15дск/р. Надалі їй, внаслідок повторного працевлаштування було знову надано допуск до державної таємниці за формою 3 та доступ до інформації зі ступенем секретності «таємно». Зазначає, що з 11 листопада 1999 року вона повинна була отримувати компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень, тобто з відомостями і носіями, що містить державну таємницю. Зазначену надбавку вона отримувала до червня 2004 року включно у розмірі 15 % до посадового окладу. З липня 2004 року нарахування та виплату вказаної надбавки відповідач припинив на підставі наказу директора № 260 від 30 липня 2004 року. Вказує, що на підставі цього наказу її було безпідставно та незаконно позбавлено надбавки за її роботу в умовах режимних обмежень в періоди з 1 липня 2014 року по грудень 2014 року у розмірі 15% окладу, з 3 липня 2015 року по березень 2016 року - по формі 3 у розмірі 10% окладу, з червня 2018 року по серпень 2018 року у розмірі 10 % окладу. Стверджує, що виплата компенсації передбачена Колективним договором відповідача, Законом України «Про державну таємницю», Положенням про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року. Вказує, що зазначена компенсація є частиною заробітної плати, яка надається за особливі умови праці. Просить задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ДП «Львівський державний завод«ЛОРТА» на користь ОСОБА_2 компенсацію, як складову частину заробітної плати за роботу в умовах режимних обмежень, за період з липня 2004 року по серпень 2018 року у сумі 38 681, 88 грн.; компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з липня 2004 року по серпень 2018 року станом на листопад 2018 року у розмірі 61 204, 28 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА». Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позивач мала всі можливості у законний спосіб поновити своє порушене право на доплату в умовах режимних обмежень. Вказує, що розпорядження СБУ у Львівській області надає працівникові певну форму допуску до державної таємниці та не зобов`язує керівника підприємства використовувати працівника в умовах режимних обмежень та здійснювати відповідну доплату, оскільки п. 1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 414 від 15 червня 1994 року встановлено, що особами, які працюють в умовах режимних обмежень вважаються працівники, які за умови своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю. За п. 5 вказаного положення такими працівниками є працівники, що займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань, або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці. Зазначає, що до жодної з вказаних категорій працівників позивач, як начальник юридичного відділу, не належить. Вказує, що позивач, здебільшого, візувала накази для службового користування. Позивач ознайомлена з державним контрактом «Положение-2» з грифом «таємно». В період з 8 липня 2015 року по 2 серпня 2018 року вона 12 разів мала доступ до зазначеного контракту, що свідчить про періодичність роботи з ним. Стверджує, що наказом № 44 від 26 лютого 2001 року всі накази і розпорядження про встановлення доплат, крім доплат за роботу у важких, шкідливих умовах праці, в нічний час тощо, з липня 2004 року вважалися такими, що втратили чинність. Зазначений наказ був погоджений, зокрема, з начальником юридичного відділу Гуменною Г.А.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовільняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що позивач з 23 вересня 1998 року по 30 грудня 2014 року працювала у відповідача на посаді начальника юридичного відділу.

З 12 січня 2015 року по 6 серпня 2018 року ОСОБА_2 працювала на посаді начальника юридичного відділу.

Наказом № 15дск/р від 11 листопада 2014 року «Про скасування доступу до державної таємниці» позивачу скасовано доступ до інформації із ступенем секретності «таємно» у зв`язку з закінченням терміну дії допуску (висновку УСБУ № 703 від 11 листопада 1999 року).

З довідки від 12 лютого 2018 року вбачається, що позивачу розпорядженням від 3 липня 2015 року № 123д надано допуск до державної таємниці за формою 3.

Наказом № 14дск від 8 липня 2015 року «Про надання доступу до державної таємниці» позивачу надано доступ до інформації з грифом «таємно».

Згідно із з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну таємницю» допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 цього Закону у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2014 року, особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Наказом № 420к від 10 серпня 2018 року «Про скасування доступу до державної таємниці» позивачу скасовано доступ до інформації зі ступенем секретності «таємно» на підставі наказу «Про звільнення» № 406к від 6 серпня 2018 року.

Наказом № 9дск/р від 28 травня 2002 року «Про надання компенсації працівникам ЛДЗ ЛОРТА, які постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю» встановлено надбавку у розмірі 15% від посадового окладу за роботу з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «цілком таємно», за роботу розмірі 10% від посадового окладу за роботу з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «таємно».

Встановлено, що до червня 2004 року позивач отримувала доплату за роботу в умовах режиму (вид оплати 033). З липня 2004 року нарахування доплати за роботу в умовах режиму не здійснювалося.

Наказом Львівського державного заводу «ЛОРТА» № 260 від 30 липня 2004 року встановлено, що з 1 липня 2004 року всі накази і розпорядження про встановлення доплат, крім доплат за роботу у важких, шкідливих умовах праці, в нічний час, надбавок за почесне звання і класність водіям, вважати такими, що втратили чинність.

Пунктом 3.3 Колективного договору ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на 2004-2006 роки встановлена надбавка за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі, який визначається відповідно до п. 2 та п. 3 Положення про види, розмірі і порядок надання компенсації у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 414 від 15 червня 1994 року.

Пунктом 3.4 Колективного договору ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на 2016-2020 роки встановлена надбавка за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі, який визначається відповідно до п. 2 та п. 3 Положення про види, розмірі і порядок надання компенсації у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 414 від 15 червня 1994 року.

Пунктом 1 Положенням про види, розмірі і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414, встановлено, що це положення визначає види, розмір і порядок надання компенсації працівникам підприємств, установ, організацій, які за умови своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.

Пунктом 5 Положення встановлено, що такими, постійно працюючими з відомостями, які становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Встановлено, що відповідачем до червня 2004 року здійснювалися виплати позивачу компенсації за роботу в умовах режимних обмежень і тільки після видання наказу № 260 від 30 липня 2004 року, за яким всі накази і розпорядження про встановлення доплат, крім доплат за роботу у важких, шкідливих умовах праці, в нічний час, надбавок за почесне звання і класність водіям втратили чинність, відповідач припинив здійснювати сплату компенсації за роботу в умовах режимних обмежень позивачу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

З аналізу положень, закріплених у Положення про види, розмірі і порядок надання компенсації у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 414 від 15 червня 1994 року, слідує, що у зазначеному нормативно-правовому акті взагалі не передбачені випадки та умови, при яких працівникам може не виплачуватися компенсація за роботу в умовах режимних обмежень.

Позивачем приймалися рішення з питань державної таємниці.

Наказ № 260 від 30 липня 2004 року не був оскаржений, оскільки робота позивача за умови невиплати належної їй компенсації не свідчить про законність ненарахування і невиплати відповідачем такої компенсації до посадового окладу.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач працювала постійно з відомостями, що становлять державну таємницю, а тому була особою, яка працювала в умовах режимних обмежень, а відповідачем безпідставно не виплачувалася позивачу компенсація за роботу в умовах режимних обмежень за період з липня 2004 року по серпень 2018 року.

Із розрахунку не нарахованої та не виплаченої компенсації вбачається, що за період з липня 2004 року по серпень 2018 року сума невиплаченої компенсації, як складової частини заробітної плати за роботу в умовах режимних обмежень, становить 38 681, 88 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159, Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно із абз. 5 п. 3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Пунктом 4 Порядку встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Відповідно до доданого розрахунку компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з липня 2004 року по серпень 2018 року станом на листопад 2018 року вбачається, що розмір компенсації становить 61 204, 28 грн. Це не спростовано у встановленому порядку.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію, як складову частину заробітної плати за роботу в умовах режимних обмежень, за період з липня 2004 року по серпень 2018 року у сумі 38 681, 88 грн.; компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з липня 2004 року по серпень 2018 року станом на листопад 2018 року у розмірі 61 204,28 грн.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст. ст. 375, 381-384, 388-391, 423 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 липня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 25 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді