КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа№753/9500/18 головуючийу суді Іінстанції: Мицик Ю.С.
провадження №22-ц/824/3499/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницькогорайонногосудуміста Києвавід 28 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову, винесену головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Білан Ю.С. від 16.01.2018, винесену у виконавчому провадженні № 52731507 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу; визнати незаконним та скасувати акт головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Білан Ю.С. від 16.01.2018 у виконавчому провадженні № 52731507, затверджений начальником Дарницького районного управління юстиції м. Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві.

Позов обґрунтовано тим, що позивач та його дружина ОСОБА_3 перебуваючи у шлюбі, в січні 2008 році придбали будинок АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу будинку від 10.01.2008р.. Згодом його дружина приватизувала земельну ділянку на якій споруджено будинок, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На примусовому виконанні в Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист №; 460/863/15-Ц від 05.05.2016 про стягнення за рішенням Яворівського районного суду Львівської області з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу 1003854,89 грн..

В порядку примусового виконання рішення суду головним державним виконавцем 01.12.2006р. та 14.02.2017р. складені постанови опису та арешту майна боржника, якою описано вказаний житловий будинок з земельною ділянкою, вартість яких за експертним висновком становила 159 000,00 грн., який був переданий ДП «СЕТАМ» Дарницьким РВ ДВС на реалізацію шляхом проведення електронних торгів. Електронні торги тричі не відбулися, а тому ОСОБА_2 було запропоновано залишити за собою будинок та земельну ділянку, на що остання погодилася, а тому держаним виконавцем було винесено спірні постанови та акт. Вважав, що діями державного виконавця порушено його право власності не нерухоме майно, яке набуте подружжям під час шлюбу, що змусило його звернутися до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києвавід 28 листопада 2019 року закрито провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просивпросить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що постанова державного виконавця та акт про передачу майна стягувану, складені внаслідок реалізації процедури, визначеної ч. 9 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» та є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності, тобто направлені на перехід права власності на майно боржника, який є співвласником сумісної власності, тобто його позовні вимого є способом захисту порушеного права власності. Крім того, вказував, що заявлені позовні вимоги не стосуються захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Дарницький РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, ОСОБА_2 відзивів на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, і обґрунтовував свої висновки тим, що у даному випадку наявний публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до статті 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власник.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України спори про право цивільне, пов`язані, зокрема, з належністю майна особі, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 червня 2019 року по справі №752/1115/17.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, у травні 2018 року ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києвавід 28 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця(том 1 а.с.1-4).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Білана О.С. про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 16 січня 2018 року передано житловий будинок АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 5-6).

Відповідно до Акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу від 16 січня 2018 року передано майно ОСОБА_2 (том 1 а.с. 7-9).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києвавід 28 листопада 2019 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця(том 2 а.с.150-152).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження та підвідомчість справи адміністративній юрисдикції, оскільки оскаржуваними актом та постановою державного виконавця нерухоме майно передано у власність стягувачеві, який оформив право власності на це майно, отже предметом розгляду є дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією майна, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому, підстави для закриття провадження у справі, на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України - відсутні.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києвавід 28 листопада 2019 року скасувати повністю, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «11» лютого 2020 року.

Головуючий суддяСушко Л.П.
СуддіГуль В.В. Сліпченко О.І.