Дата документу 26.08.2020 Справа № 337/4367/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 337/4367/19Головуючий у 1-й інстанції Ширіна С.А. Повний текст рішення складено 14.02.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/1594/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення сплачених витрат за комунальні послуги та квартирну плату

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-6), в якому просила стягнути з відповідача лише сплачені послуги за централізоване опалення та послуги з утриманням будинку та прибудинкової території, відповідно до його частки у квартирі, а саме 2/3 частин. За послуги централізованого опалення відповідно частки, яка належить відповідачу, а саме 14463,47: 3 х 2 = 9642,31 грн.; за послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідно частки, яка належить відповідачу, а саме 7488,11: 3 х 2 = 4992,07 грн., а всього 14634,38 грн. та судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 , про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в Книзі реєстрації смертей 27.05.2016 року зроблено відповідний актовий запис за № 3791, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додається до позову. Після його смерті квартиру успадкували його дружина - ОСОБА_2 , у розмірі 1/3 частини та син спадкодавця - ОСОБА_1 , у розмірі 2/3 частини. Даний факт підтверджується рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2018 року. Починаючи з моменту смерті її чоловіка - ОСОБА_3 , а саме з 23.05.2016 року, вона одноосібно сплачувала всі нараховані комунальні послуги та утримання будинку та прибудинкової території. За централізоване опалення нею з 01.06.2016 року по 31.08.2019 року було сплачено 14463,47 грн., за утримання будинку та прибудинкової території з 15.06.2016 року по 31.08.2019 року було сплачено 7488,11 грн. Відповідач не проживав у зазначеній квартирі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ширіну С.А. (а.с. 58).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 65) відкрито провадження у цій справі.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2020 року (а.с. 108-110) позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплачених житлово-комунальних послуг та послуг за утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 14634,38 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційні скарзі (а.с. 108-110) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 120).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 27 березня 2020 року (а.с. 121), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 125), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

В автоматизованому порядку 27 березня 2020 року суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с. 122-123).

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 133-138).

Розгляд справи, призначений на 20 травня 2020 року не відбувся, оскільки суддя-доповідач Запорізького апеляційного суду Гончар М.С. перебувала на лікарняному з 17 травня 2020 року по 03 червня 2020 року включно (а.с. 139), наступне судове засідання було призначено у цій справі з урахуванням відпустки судді-доповідача у період з 06 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року включно (а.с. 145-144).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, якій набрав чинності з 02 квітня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

У судове засідання 26 серпня 2020 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, сторони у цій справі - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання сторін у цій справі - позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю сторін за присутністю їх представників - адвоката Трачук Н.І. (а.с. 99,100) та адвоката Ярошенка О.О. (а.с. 141) відповідно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувавсяст. ст. 82, 89, 141, 229, 263, 264, 354 ЦПК України, ст. ст. 322, 525, 526 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частин, які належать позивачу ОСОБА_2 - 1/3 частина (а.с.13) та відповідачу ОСОБА_1 - 2/3 частини, на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2018 року (копія а.с.11-12).

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, зобов`язано наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.7).

Отже, витрати з утримання квартири у вигляді оплати на утримання будинку та прибудинкової території й централізованого опалення є солідарним обов`язком всіх власників. При цьому позивач у позові зазначає, що не просить відшкодування за послуги з водопостачання холодної і гарячої води, використання електричної енергії, оскільки отримувала їх особисто і оплачувала по лічильниках.

Згідно із ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Виходячи з положень Глави 26 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторонами визнається та в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що витрати з утримання не рухомого майна (квартири АДРЕСА_2 ) - утримання будинку та прибудинкової території й централізованого опалення за період з червня 2016 року по вересень 2019 року були здійснені позивачем ОСОБА_2 , відповідач таких витрат не поніс. Отже у позивача (яка виконала свій солідарний обов`язок з утримання житла) наявне право на зворотну вимогу (регрес) на частину здійснених нею витрат на утримання житла та надані комунальні послуги.

Згідно із розрахунком позивача, що підтверджений квитанціями (а.с.14-57), за період з червня 2016 року по вересень 2019 року в рахунок оплати за житлово-комунальні послуги нею було сплачено: за централізоване опалення з 01.06.2016 року по 31.08.2019 року - 14463,47 грн., за утримання будинку та прибудинкової території з 15.06.2016 року по 31.08.2019 року -7488,11 грн.. Частина витрат, що підлягає відшкодуванню позивачу з урахуванням частини, яка належить відповідачу -2/3 частини квартири АДРЕСА_2 ,за послуги централізованого опалення відповідно до частки, яка належить відповідачу, а саме 14463,47:3 х 2 = 9642,31 грн.; за послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідно частки, яка належить відповідачу, а саме 7488,11:3 х 2 = 4992,07 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не заперечений та власного не надано, а тому такий приймається судом як підтвердження розміру стягнення витрат за житлово-комунальні послуги в порядку регресу.

При цьому, суд першої інстанції правильно вважав, що непроживання відповідача у квартирі, як стверджено у відзиві, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову та не свідчить про відсутність обов`язку у останнього як власника квартири утримувати своє житло, що підтверджується положеннями ч. 2 ст. 317 ЦК України, згідно з якою на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС КЦС по справі № 522/8599/15-ц (провадження № 61-18382 св18) від 12.09.2018 р.

В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 дала показання про те, що вона працює головою правління ЖБК № 18 «Запоріжсталь» з 01.10.2017 року. В квартирі в якій проживає ОСОБА_2 квартиронаймачі не проживали. ОСОБА_2 не перешкоджала ОСОБА_5 проживати в квартирі. З ОСОБА_6 вона познайомилася, коли той оформлював особовий рахунок на квартиру. Це було в серпні 2019 року.

Щодо наявного рішення суду в справі про вселення, встановлення порядку користування квартирою, на яке покликаються сторони, то суд першої інстанції правильно врахував таке.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року по справі № 337/1683/18 (копія а.с. 83-84) було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, виділивши сторонам відповідні кімнати, вселення.

Вказане рішення не впливає на вирішення даного спору між сторонами як співвласниками квартири, за яким заявлені вимоги про відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що після постановлення рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року по справі № 337/1683/18 (копія а.с. 83-84), відповідач ОСОБА_1 , як співвласник квартири АДРЕСА_2 , не здійснював оплату за надані послуги за централізоване опалення, послуги з утриманням будинку та прибудинкової території.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов позивача у цій справі підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною та правильною.

Власність зобов`язує (ст. 319 ч. 4 ЦК України).

Визначення порядку користування вищезазначеною квартирою між сторонами у цій справі за рішенням суду в іншій справі, не змінює часток у праві власності останніх на цю квартиру.

Також, непроживання ОСОБА_1 з будь-яких підстав у вищезазначеній квартирі, в якій йому належить на праві власності 2/3 частини, не звільняє останнього, як співвласника, від обов`язку оплачувати пропорційно розміру своєї частки у власності на цю квартиру, на користь третіх осіб (Концерну «МТМ», ЖБК №18 «Запоріжсталь») плату за надані у цю квартиру послуги з централізованого опалення і послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які нараховуються від площі квартири, а не від кількості осіб, які у цій квартирі проживають чи зареєстровані.

ОСОБА_2 , як співвласник вищезазначеної квартири, яка виконала цей обов`язок у відповідний період у повному обсязі, у тому числі й за співвласника ОСОБА_1 , (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні), має право на компенсацію за рахунок ОСОБА_1 понесених нею документально підтверджених витрат на ці послуги замість ОСОБА_1 у квартирі в порядку регресу у цій справі.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 27.08.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.