Справа № 646/5620/19
№ провадження 2/646/636/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Славгородській К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку та стягнення суми індексації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.08.2015 по 16.08.2019 включно в розмірі 168314,25 грн, інфляційні збитки в розмірі 15373,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.08.2015 року він був звільнений з посади сторожа Харківської комплексної експедиції КП «Південукргеологія», при звільненні відповідачем не було здійснено розрахунок, на час звільнення у відповідача існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 2014 року по 28.08.2015, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. Судовим наказом Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.03.2017 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з 2014 року по 28.08.2015 у сумі 27200,30 грн. На сьогоднішній день судовий наказ не виконаний. За розрахунками позивача його середньоденна заробітна плата складала 172,63 грн, кількість днів затримки розрахунку - 975 днів, середній заробіток за весь час затримки склав - 168314,25 грн. Також, позивачем здійснено розрахунок інфляційних витрат, розмір яких становить 15373,44 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.08.2019 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

29 серпня 2019 року позивачем надано уточнену позовну заяву та усунені недоліки, зазначені в ухвалі суду.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.08.2019 позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.09.2019 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

04 жовтня 2019 року через канцелярію Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшов відзив на уточнену позовну заяву, яким відповідач не визнає позовні вимоги, посилаючись на відсутність можливості виплачувати заробітну плату через тяжке матеріальне становище, що призвело до накладення арешту на всі рахунки підприємства. Також, відповідач зазначив, що позивач мав звернутися до суду із вимогами про стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку протягом трьох місяців коли він дізнався або повинен був дізнатися про те, що роботодавець фактично розрахувався з ним. Вказаний строк на думку відповідача має обчислюватись з дня ухвалення судового наказу про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Крім того, позивачем не подано судовий наказ до державної виконавчої служби, що стало причиною неотримання заборгованості за заробітною платою.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.12.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Сторони перебували у трудових правовідносинах, позивач 10.10.2012 прийнятий черговим Харківської комплексної геологічної експедиції, 28.08.2015 звільнений за власним бажанням.

Відповідно до ст. 116 КЗпТ України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що станом на час звільнення позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 27200 гривень за період з 2014 року по 28.05.2015, в день звільнення остаточний розрахунок з позивачем не проводився.

Судовим наказом Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.03.2017 року з Казенного підприємства «Південукргеологія» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по нарахованій заробітній платі за період з 2014 року по 28.08.2015 у сумі 27200,30 грн. Судовий наказ набрав законної сили 11.05.2017.

Суду не надано доказів щодо виконання судового наказу відповідачем та перерахування позивачу всіх належних до виплати сум.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України).

Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 2, 18 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

При таких обставинах, суд не приймає доводи відповідача про те, що лише у разі звернення судового наказу до примусового виконання позивач має можливість отримати заборгованість по заробітній платі.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі 6-144ц13, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суд не приймає доводи відповідача про відсутність вини підприємства в утворенні заборгованості по заробітній платі через арешт коштів, що знаходяться на рахунках підприємства. При цьому суд враховує, що арешт на кошти, що знаходяться на всіх відкритих рахунках КП Казенного підприємства «Південукргеологія» кошти накладений 15 серпня 2018 року, у той час як затримка розрахунку тривала з 28.08.2015.

При таких обставинах, судом встановлено наявність у відповідача обов`язку сплатити середній заробіток за непроведення остаточного розрахунку в день звільнення позивача.

Середній заробіток підлягає до розрахунку у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку).

Відповідно до абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Згідно з наданих позивачем розрахункових листків за липень та серпень 2015 року загальний розмір заробітної плати складає 7423,58 грн за 43 днів, а середньоденна заробітна плата складає 172,64 грн (7423,58:43 = 172,64).

Враховуючи шестиденний робочий тиждень та заявлений позивачем період - з 28.08.2015 по 16.08.2019, суд приходить до висновку, що середній заробіток має бути обчислений виходячи з 992 робочих днів, з яких:

в 2015 році: у серпні - 1 р/д, вересні - 22 р/д, жовтня - 21 р/д, листопаді - 21 р/д, грудні - 23 р/д;

в 2016 році: у січні - 19 р/д, лютому - 21 р/д, березні - 22 р/д, квітні - 21 р/д, травні - 19 р/д, червні - 20 р/д, липні - 21 р/д, серпні - 22 р/д, вересні - 22 р/д, жовтні - 20 р/д, листопаді - 22 р/д, грудні - 22 р/д;

в 2017 році: у січні - 20 р/д, лютому - 20 р/д, березні - 22 р/д, квітні - 19 р/д, травні - 20 р/д, червні - 20 р/д, липні - 21 р/д, серпні - 22 р/д, вересні - 21 р/д, жовтні - 21 р/д, листопаді - 22 р/д, грудні - 20 р/д;

в 2018 році: у січні - 21 р/д, лютому - 20 р/д, березні - 21 р/д, квітні - 20 р/д, травні - 20 р/д, червні - 20 р/д, липні - 22 р/д, серпні - 22 р/д, вересні - 20 р/д, жовтні - 22 р/д, листопаді - 22 р/д, грудні - 20 р/д;

в 2019 році: у січні - 21 р/д, лютому - 20 р/д, березні - 20 р/д, квітні - 20 р/д, травні - 21 р/д, червні - 18 р/д, липні - 23 р/д, серпні - 12 р/д;

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, у зазначений позивачем період складає загальну суму в розмірі 171258,88 грн (992х172,64 грн).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, суд задовольняє вимогу про стягнення середнього заробітку на суму заявлених позовних вимог - у розмірі 168314,25 грн.

Суд задовольняє частково позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням спожи-вчих цін на товари та послуги.

Кабінет Міністрів України постановою № 159 від 21.02.2001 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Відповідно до правових висновків Верховного суду України, які викладені у постановах № 6-43цс14 від 21.05.2014, № 428/7002/14-ц від 14.12.2016 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України) - компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Матеріалами справи встановлено, що станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за період з 2014 року по 28 травня 2015 складає 27200,30 грн, станом на час розгляду справи заборгованість не виплачена і затримка виплати складає більше, ніж на один місяць.

Позивач, заявляючи вимоги про стягнення збитків від інфляції за затримку заробітної плати, яка не була виплачена при звільненні - надає власний розрахунок за формулою множення загальної суми заборгованості 27200 грн на величину приросту індексу споживчих цін за період з вересня 2015 року по листопад 2019 року.

Суд звертає увагу, що наданий ОСОБА_1 розрахунок та докази, якими позивач підтверджує свої вимоги, є довільної форми, не містять посилань на бухгалтерські документи, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спірних відносин в частині вимог про стягнення суми індексації - оскільки містять лише дані про загальну суму нарахувань, і не містять відомостей стосовно структури заробітної плати за весь період утворення заборгованості крім останніх двох місяців роботи.

За таких обставин, суд відхиляє розрахунок, наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення індексації заробітної плати як такий, що не може бути визнаний достовірним, та приходить до висновку про відсутність підстав для присудження стягнення заявленої спірної суми розміром 15373,44 грн.

Одночасно з цим суд розраховує індексацію заробітної плати за липень та серпень 2015 року, відповідно до наданих позивачем відомостей про структуру заробітної плати та її розмір після всіх відрахувань за вказані місяці.

Згідно розрахункових листків, за липень позивачу була нарахована до виплати заробітна плата: за серпень 3549,07 грн, за липень - 2422, 47 грн. Сукупний індекс інфляції з серпня 2015 року по листопад 2019 року складає 149,4 %, з вересня 2015 року по серпень 2019 року - 146 %.

Таким чином, з урахуванням індексації заробітна плата за липень 2015 року складає 3619,17 (2422,47 х 149,4 % = 3619, 17 грн), а інфляційні збитки - 1196,7 грн (3619,17 - 2422,47).

З урахуванням індексації заробітна плата за серпень 2015 року складає 5181,64 (3549,07 х 146 % = 5181,64 грн) а інфляційні збитки складають 1632,57 грн. (5181,64 - 3549,07 = 1632,57 грн.)

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме - з відповідача на користь позивача стягується судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Так, позивачем заявлено позовні вимоги на суму 183687,69 грн, задоволена сума позовних вимог складає 171143,52 гривень, що становить 93,17 % заявлених позовних вимог.

Позивачем за пред`явлення позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1836,87 грн, тобто сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1711,41 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» на користь ОСОБА_1 :

- середній заробіток за нездійснення розрахунку при звільненні за період з 28.08.2015 року по 16.08.2019 в сумі 168314,25 грн (сто шістдесят вісім триста чотирнадцять);

- індексацію заробітної плати за липень та серпень 2015 року за період з 28.08.2015 по 16.08.2019 в сумі 2829,27 грн;

- сплачений судовий збір в сумі 1711,41 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду (Харківський апеляційний суд) через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення (Червонозаводський районний суд м.Харкова).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: казенне підприємство «Південоукргеологія», , місцезнаходження: вул. Чернишевського, 11, м. Дніпро;

Суддя: В.А. Єжов