Справа № 307/4046/19
Провадження № 2/307/468/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області пор визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки звернвася до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165468396 від 03.05.2019 р. позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.08 га., за кадастровим номером :02:004:0607, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, розташованої у АДРЕСА_1 .

На вказаній земельній ділянці позивачкою було збудовано об`єкт нерухомого майна будівлю торгівлі з вбудованою квартирою.

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 23.09.2018 р. ПП «Закарпатземля», до складу будівель і споруд, розташованих у АДРЕСА_1 , входять: будівля торгівлі, підвал під будівлею торгівлі, підвал (добудова), загальною площею 816.70 м.кв., з яких загальна житлова площа 80.30 м.кв. та загальна торгова площа 449.50 м.кв.

Згідно звіту технічного обстеження будівлі торгового комплексу, розташованого у АДРЕСА_1 , складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_2 .Д., за результатами технічного обстеження об`єкту встановлено, що технічний стан конструкції та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний), фактичний стан конструкції відповідає вимогам міцності та надійності для подальшої експлуатації будівлі за його функціональним призначенням.

Висновком про вартість об`єкта оцінки, складеним ТОВ «Ріалті-О», встановлена ринкова вартість об`єкту нерухомого майна - будівлі торгівлі з вбудованою квартирою, розташованої у АДРЕСА_1 , у сумі 849858 грв.

Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівництво було вчинено позивачем без отримання у встановленому порядку дозволу на право проведення будівельних робіт.

Оскільки земельна ділянка площею 0.08 га., кадастровий номер :02:004:0607, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, у АДРЕСА_1 , перебуває у власності позивачки, отримана позивачкою у власність у встановленому законодавством порядку під уже збудоване нерухоме майно, він вважає, що право власності на побудований на ній об`єкт нерухомого майна садибний (індивідуальний) житловий будинок з вбудованими торговими приміщеннями, може бути визнано за позивачкою у судовому порядку на підставі ст. 376 ч. 3 ЦК України.

Так як об`єкт нерухомого майна (будівля торгівлі з вбудованою квартирою), розташований у АДРЕСА_1 , будувався позивачкою на приватній земельній ділянці за рахунок особистої праці та власних коштів, визнання за нею права власності на зазначене нерухоме майно не буде порушувати прав інших осіб.

Цільове призначення земельної ділянки у повній мірі відповідає цільовому призначенню побудованого на ній об`єкту нерухомого майна (будівля торгівлі з вбудованою квартирою) виходячи з наступного: побудований позивачкою об`єкт нерухомого майна є об`єктом змішаного використання, частина якого призначена для використання у якості житлових приміщень, частина у якості торгових приміщень; площа торгових приміщень (0449.50 м.кв.) є значно більшою ніж площа житлових приміщень (80.30 м.кв. Пунктом «б» ч. 1 с. 19 ЗК України передбачена така категорія земель як землі житлової та громадської забудови.

Згідно ст. 38 ч. 1 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Тобто, земельні ділянки як для розміщення торгових об`єктів так і для будівництва об`єктів житлової забудови, відносяться до однієї категорії земель - земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до ст. 20 ч. 5 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Враховуючи той факт, що як торгові, так і житлові приміщення, розташовуються одній будівлі, окремо в натурі не виділені, тому неможливо визначити і виділити частину із земельної ділянки площею 0.08 га., на які безпосередньо розташовані торгові приміщення, а також той факт, що площа торгових приміщень будівлі значно перевищує площу житлових приміщень, вважає, що цільове призначення земельної ділянки не суперечить цільовому призначенню побудованої на ній будівлі.

Про відсутність умов для введення в експлуатацію побудованого позивачкою об`єкту нерухомого майна в порядку, передбаченому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», свідчить повідомлення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Закарпатській області від 28.11.2018 р.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Солотвинської селищної ради № 1838 від 09.12.2019 р. розташування побудованої ОСОБА_1 будівлі торгівлі з вбудованою квартирою загальною площею 816.70 м.кв., розташованої у АДРЕСА_1 не порушує прав та інтересів третіх осіб, не суперечить правилам забудови населеного пункту та вимогам містобудівної документації.

Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про визнання позовних вимог повністю, проти їх задоволення не заперечує.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Просить розглянути справу у його відсутності.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0.08 га., за кадастровим номером :02:004:0607.

ПП «ЗАКАРПАТЗЕМЛЯ» 23.09.2019 р. було виготовлено технічний паспорт на будівлю торгівлі з вбудованою квартирою АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 .

Із експлікації приміщень будівель торгівлі та вбудованої квартири АДРЕСА_1 , вбачається, що будівля складається з підвалу, до якого входять підсобне приміщення площею 214.90 м.кв, кочегарки 23.60 м.кв., бару 88.40 м.кв., вбиральні 3 м.кв.; першого поверху, до якого входять магазин 227.60 м.кв., підсобне приміщення - 11.90 м.кв., вбиральні 3 м.кв.; мансардового приміщення, до якого входять магазин площею 133.50 м.кв., житлова кімната 20.10 м.кв., кухні 24.90 м.кв., санвузол 5.60 м.кв., вітальня 24.60 м.кв., житлова кімната 19.90 м.кв., коридор 15.70 м.кв. Загальна площа будівлі 81670 м.кв., з яких житлова площа 80.30 м.кв. та торгова площа 449.50 м.кв.

Згідно звіту технічного обстеження будівлі торгового комплексу, розташованого у АДРЕСА_1 , складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_2 .Д., за результатами технічного обстеження об`єкту встановлено, що технічний стан конструкції та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний). Фактичний стан конструкції відповідає вимогам міцності та надійності для подальшої експлуатації будівлі за його функціональним призначенням, як будівля торгівлі квартирою.

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 20.11.2019 р. вартість будівлі торгівлі з вбудованою квартирою, загальною площею 816.70 м.кв., розташованої у АДРЕСА_1 , становить 849858 грв.

Довідками Солотвинської селищної ради №№ 1837-1839 від 09.12.2019 р. стверджено, що наналежній ОСОБА_1 земельній ділянці площею 0.08 га., за кадастровим номером :02:004:0607, для будівництва і обслуговування будівель і торгівлі, нею побудована будівля торгівлі з вбудованою квартирою загальною площею 816.70 м.кв., мають адресний номер: АДРЕСА_1 . Розташування побудованої будівлі торгівлі з вбудованою квартирою загальною площею 816.70 м.кв., не порушує права та інтереси третіх осіб, не суперечить правилам забудови населеного пункту та вимогам містобудівної документації.

З листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області № 1405/1007-1.20.2 від 28.11.2019 р. вбачається, що на підставі наданих ОСОБА_1 документів з`ясовано, що нею здійснено будівництво будівлі торгівлі з вбудованою житловою квартирою без розробленої та затвердженої проектної документації, зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт або поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками ССІ. Тому їй відмовлено у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації і пропонується визнати право власності на збудований об`єкт на підставі рішення суду та відповідно до цього подати декларацію про готовність до експлуатації, згідно додатку 5 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 р. № 461.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 331 ЦК ч.ч. 1 та 2 України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 375 ч. 3 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Статтею 376 ч. 1 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ст. 376 ч. 5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пунктами 3 та 4 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" № 6 від 30.03.2012 р. звернуто увагу судів, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об`єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об`єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19З К,Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1,7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Відповідно до п. 12 цієї ж постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права й обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. В матеріалах справи достатньо доказів, які дають підстави задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судом враховується, що при цьому права та інтереси третіх осіб не порушуються.

Судові витрати слід покласти на позивачку.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 375, 376 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на об`єкт нерухомого майна будівлю торгівлі з вбудованою квартирою загальною площею 816.70 м.кв., розташовану у АДРЕСА_1 .

Судові витрати покласти на позивачку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 11.02.2020 року.

Головуючий В.І. Гримут