Дата документу 20.08.2020 Справа № 320/1897/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/1897/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Бахаєв І.М.
Провадження №22-ц/807/2028/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Маловічко С.В., Путій Д.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного підприємства «Шлях-2002», ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автовертикаль», ОСОБА_5 , треті особи: Центр надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, Центр №2 надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Запоріжжя ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно, визнання недійсним договорів про відчуження спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного підприємства "Шлях-2002", ОСОБА_4 , товариства з обмеженою відповідальністю"Автовертикаль", ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно, визнання недійсними договорів про відчуження спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2008 року, шлюбні відносини фактично припинені з 01 січня 2014 року, шлюб розірвано судовим рішенням 17 лютого 2014 року.

Під час шлюбу ними спільно придбано майно на загальну суму 137 726,50 грн та три транспортні засоби на загальну суму 160 000 грн.

Відповідач 13 серпня 2013 року видав на ім`я ОСОБА_5 довіреність на право розпоряджатися автомобілем CHEVROLET LACETTI NF 486, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого без її згоди, під час дії арешту винесеного судом у цій справі 25 червня 2014 року, через торгівельну організацію ТОВ "Шлях-2002" продав вказаний автомобіль ОСОБА_3

11 березня 2014 року відповідач без її згоди, через торгівельну організацію ТОВ "Автовертикаль", продав ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ 21120, державний номер НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсним договір комісії від 25 червня 2014 року № 25/6/4, укладений між Приватним підприємством "Шлях-2002" та ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_2 , на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13 серпня 2013 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 25 червня 2014 року № 25-6-4, укладений між Приватним підприємством "Шлях-2002" та ОСОБА_3 , на підставі якого був проданий автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , транзитний номер НОМЕР_4 , № кузова (рами) НОМЕР_5 , № двигуна НОМЕР_6 та скасувати державну реєстрацію права власності на цей автомобіль, здійснену ВРЕР № 1 м. Запоріжжя за ОСОБА_3 на підставі поданої ним заяви № 42279548 від 25 червня 2014 року та довідки рахунку від 25 червня 2014 року № ВІА622669; визнати недійсним договір комісії від 11 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ "Автовертикаль"; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 11 березня 2014 року, укладений між ТОВ "Автовертикаль" та ОСОБА_4 , на підставі якого було продано автомобіль ВАЗ модель 21120, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_7 , шасі (рама, кузов) НОМЕР_8 та скасувати державну реєстрацію права власності на цей автомобіль, здійснену Мелітопольським ВРЕР Запорізької області за ОСОБА_4 на підставі поданої ним заяви від 14 березня 2014 року № 36771865 та довідки-рахунку від 11 березня 2014 року № ВІА357135.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на автомобіль марки CHEVROLET LACETTI NF 486, реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю 80 100,00 грн та витребувати його з володіння ОСОБА_3 на її користь.

Виділити їй у власність таке майно: мопед "Джиллі" вартістю 6 000,00 грн, велосипед "Азимут" вартістю 1 000,00 грн, вібромассажер вартістю 1 950,00 грн, бігову доріжку вартістю 7 000 грн, сейф вартістю 2 000,00 грн, комплект шкіряної меблі "Імператор" вартістю 21 850,00 грн, прихожу (натуральне дерево бук) вартістю 4 200,00 грн, гарнітур "Сніжна королівна" вартістю 11 900,00 грн, кондиціонер LG вартістю 1 000,00 грн, посудомийну машину Bosсh вартістю 2 000,00 грн, пральну машинку LG 8049 вартістю 2 000,00 грн, морозильні камери 2 шт. вартістю 5 000,00 грн, шафу купе(3,5*2,0) вартістю 6 500,00 грн, хлібопіч PHILIPS вартістю 1 798,50 грн, комп`ютерний стіл вартістю 1 000,00 грн, комп`ютер (системний блок та монітор) марки Asus вартістю 1 000,00 грн. Витребувавши це майно з володіння ОСОБА_2 на її користь.

Виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 21120 реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 80 100,00 грн, витребувавши його з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , та виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль ЗАЗ 1102 реєстраційний номер НОМЕР_9 вартістю 40 000,00 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2 таке майно: телевізор JVS модель AV - 1415 EE вартістю 2 300,00 грн, кухонні меблі вартістю 7 600,00 грн, м`який куток та кухонний стіл вартістю 2 700,00 грн, комплект плетеної меблі (1 стіл та 4 крісла) вартістю 3 650,00 грн, водонагрівач Арістон SG 100 вартістю 2 100,00 грн, холодильник NORD Standard вартістю 1 630,00 грн, пилосос Rowenta вартістю 1 045,00 грн, магнітолу LG модель LPC - LM 535 X вартістю 503,00 грн, LED телевізор Samsung вартістю 6 000,00 грн, холодильну вітрину вартістю 4 000,00 грн., побутові холодильники 2 шт. вартістю 8 000,00 грн, залишивши це майно у володінні ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь різницю у вартості виділеного майна у сумі 3 329, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину грошових коштів, отриманих ним від продажу торгівельного кіоску, розташованого на ринку в АДРЕСА_1 та який перебував у спільній сумісній власності подружжя, у сумі 40 000,00 грн.

У червні 2014 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Просив суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши йому: водонагрівач Garanterm, вартістю 1 000,00 грн, пральну машину Gorenje, вартістю 2 400,00 грн, холодильник NORD Standart, вартістю 500,00 грн, телевізор Samsung, вартістю 500,00 грн, кондиціонер LG, вартістю 1 000,00 грн, сейф для зброї, вартістю 1 000,00 грн, холодильну вітрину, вартістю 1 200,00 грн, морозильні камери 2 шт. вартістю 1 250,00 грн кожна, кухонні меблі, вартістю 6 000,00 грн, спальний гарнітур "Сніжна королівна", вартістю 11 900,00 грн.

ОСОБА_1 виділити таке майно: вібромасажер вартістю 1 000,00 грн, прихожу (природне дерево, бук), вартістю 4 200,00 грн, шафу-купе, вартістю 6 500,00 грн, кухонні меблі, вартістю 7 600,00 грн, м`який куток та кухонний стіл, вартістю 2 700,00 грн, комплект плетеної меблі (стіл та 4 крісла), вартістю 3 650,00 грн, комплект шкіряної меблі "Імператор", вартістю 21 850,00 грн.

Поділити автомобіль Таврія, реєстраційний номер НОМЕР_9 , визнавши право власності по 1/2 частці за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію до рівності часток в спільному майні в розмірі 9 750,00 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності та виділено ОСОБА_1 наступне майно: прихожу (природне дерево бук) вартістю 4 200,00 грн, шафу купе (3,5х2,0) вартістю 6 500,00 грн, комплект плетеної меблі (1 стіл та 4 крісла) вартістю 3 650,00 грн, спальний гарнітур "Сніжна королівна" вартістю 11 900,00 грн, комплект шкіряної меблі "Імператор" вартістю 21 850,00 грн, вібромасажер вартістю 1 950,00 грн, пральну машину Gorenje вартістю 2 400,00 грн, морозильну камеру вартістю 2 500,00 грн, комп`ютерний стіл вартістю 1 000,00 грн, а всього майна на суму 55 950,00 грн.

Витребувано вібромасажер вартістю 1 950,00 грн з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності та виділено ОСОБА_2 наступне майно: водонагрівач Garanterm, вартістю 1 000,00 грн, телевізор Samsung, вартістю 500,00 грн, сейф вартістю 2 000,00 грн, кондиціонер LG вартістю 1 000,00 грн, морозильну камеру вартістю 2 500,00 грн, кухонні меблі вартістю 7 600,00 грн, м`який куток та кухонний стіл вартістю 2 700,00 грн, холодильник NORD Standard вартістю 1 630,00 грн, холодильну вітрину, вартістю 4 000,00 грн, а всього майна на суму 19 430 грн.

Поділено автомобіль ЗАЗ 1102 державний номерний знак НОМЕР_9 , визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині вказаного автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості виділеного майна у сумі 18 260,00 грн.

У задоволені решти вимог первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити первісні позовні вимоги та частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля №25-6-4 від 25 червня 2014 року, укладеного між ПП «Шлях-2002» та ОСОБА_3 та включення автомобіля до майна, що підлягає поділу, скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення наступного змісту.

Визнано недійсними договір купівлі-продажу автомобіля від 25 червня 2014 року № 25-6-4, укладеного між ПП "Шлях-2002" та ОСОБА_3 та довідку рахунок від 25 червня 2014 року № ВІА622669 на підставі якої було відчужено автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , транзитний номер НОМЕР_4 , № кузова (рами) НОМЕР_5 , № двигуна НОМЕР_10 . Скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль, здійснену ВРЕР № 1 м. Запоріжжя за ОСОБА_3 .

Повернуто автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , транзитний номер НОМЕР_4 , № кузова (рами) НОМЕР_5 , № двигуна НОМЕР_10 у власність ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна подружжя визнано право власності на автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , транзитний номер НОМЕР_4 , № кузова (рами) НОМЕР_5 , № двигуна НОМЕР_10 по 1/2 частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. (т.3 а.с. 38-43).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні заявлених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині. (т.4 а.с.46-58).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області (в не скасованій частині) від 10 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 залишено без змін. (т.4 а.с. 89-90).

У січні 2018 року ОСОБА_3 подав касаційнускаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду(т.4 а.с. 123-130).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (т.4 а.с. 148-154).

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 15 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року у цій справі прийнято до провадження та призначено до розгляду в Запорізькому апеляційному суді.(т.4 а.с. 162-163; а.с. 164-165).

ОСОБА_12., ОСОБА_2 , Приватне підприємство «Шлях-2002», ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автовертикаль», ОСОБА_5 , треті особи Центр надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, Центр №2 надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Запоріжжя ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи від них на адресу апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності вищезазначених учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що майно набуте за період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу; позовні вимоги за первісним позовом щодо визнання недійсним договору комісії від 25 червня 2014 року № 25/6/4, укладеного між ПП "Шлях-2002" та ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13 серпня 2013 року; визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 25 червня 2014 року № 25-6-4, укладеного між ПП "Шлях-2002" та ОСОБА_3 , на підставі якого був проданий автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , транзитний номер НОМЕР_4 , № кузова (рами) НОМЕР_5 , № двигуна НОМЕР_6 та скасування державної реєстрації права власності на цей автомобіль, здійснену ВРЕР № 1 м. Запоріжжя за ОСОБА_3 на підставі поданої ним заяви № 42279548 від 25 червня 2014 року та довідки рахунку від 25 червня 2014 року №ВІА622669; а також позовні вимоги за первісним позовом щодо визнання недійсним договору комісії від 11 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "Автовертикаль"; визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 11 березня 2014 року, укладеного між ТОВ "Автовертикаль" та ОСОБА_4 , на підставі якого було продано автомобіль ВАЗ модель 21120, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_7 , шасі (рама, кузов) НОМЕР_11 та скасування державної реєстрації права власності на цей автомобіль, здійснено Мелітопольським ВРЕР Запорізької області за ОСОБА_4 на підставі поданої ним заяви від 14 березня 2014 року № 36771865 та довідки-рахунку від 11 березня 2014 року № ВІА357135, вважав недоведеними та не обґрунтованими, а тому відмовив у їх задоволенні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись .

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1998 року (т. 1, а. с.15).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано (т. 2, а. с.167).

Фактичні шлюбні відносини припинені у січні 2014 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 14), який залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Під час шлюбу сторони придбали у власність автомобілі: у 2002 році - ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_9 ; у липні 2008 року - ВАЗ 2120, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; у грудні 2012 року - CHEVROLET LACETTI NF 486 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Подружжям в період шлюбу за сумісні кошти придбані меблі та побутова техніка на загальну суму 78 880,00 грн, а саме: прихожа (натуральне дерево бук) вартістю 4 200,00 грн, шафа купе(3,5х2,0) вартістю 6 500,00 грн, кухонні меблі вартістю 7 600,00 грн, м`який куток та кухонний стіл вартістю 2 700,00 грн, комплект плетеної меблі (1 стіл та 4 крісла) вартістю 3 650,00 грн, спальний гарнітур "Сніжна королівна" вартістю 11 900,00 грн, комплект шкіряної меблі "Імператор" вартістю 21 850,00 грн, холодильник NORD Standard вартістю 1 630,00 грн, кондиціонер LG вартістю 1 000,00 грн, вібромассажер вартістю 1 950,00 грн, сейф вартістю 2 000,00 грн, холодильна вітрина вартістю 4 000,00 грн, морозильні камери 2 штуки вартістю 2 500,00 грн кожна, комп`ютерний стіл вартістю 1 000,00 грн, водонагрівач Garanterm, вартістю 1 000,00 грн, пральна машина Gorenje, вартістю 2 400,00 грн, телевізор Samsung, вартістю 500,00 грн.

Відповідно до відповідей на запит суду з Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням. Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області від 19 листопада 2014 року № 1144 (а. с. 123) та від 14 листопада 2014 року № 1119 (а. с. 124) автомобіль ЗАЗ 1102 реєстраційний номер НОМЕР_9 зареєстровано за ОСОБА_2

Автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486 реєстраційний номер НОМЕР_1 з 26 грудня 2012 року був зареєстрований за ОСОБА_2 , з 08 січня 2014 року автомобіль знято з обліку для реалізації за дорученням ОСОБА_5 .

З 25 червня 2014 року автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486 реєстраційний номер НОМЕР_3 зареєстровано за ОСОБА_3 .

Автомобіль ВАЗ 21120, реєстраційний номер НОМЕР_2 з 04 липня 2008 року було зареєстровано за ОСОБА_2 ,з 14 березня 2014 року зазначений автомобіль перереєстровано за довідкою - рахунком на нового власника ОСОБА_4 .

Відповідно до довіреності від 31 березня 2009 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 керувати та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_12 , виданого Мелітопольським ВРЕВ УМВС України в Запорізькій області від 04 липня 2008 року автомобілем марки ВАЗ 21120, рік випуску 2001, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 156).

Згідно із заявою ОСОБА_4 від 14 березня 2014 року № 36771865 проводилася перереєстрація автомобіля марки ВАЗ 21120, рік випуску 2001, державний номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 158, 169), що також підтверджується довідкою-рахунком від 11 березня 2014 року (а. с. 159,170) на нового власника ОСОБА_4 .

Відповідно до договору комісії від 11 березня 2014 року, укладеному між ТОВ "Автовертикаль" та ОСОБА_2 , ТОВ "Автовертикаль" прийняло призначений для комісії автомобіль марки ВАЗ 21120, рік випуску 2001, державний номерний знак НОМЕР_2 .(а. с. 207).

Згідно з актом технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікацію № НОМЕР_16 від 11 березня 2014 року ціна продажу автомобіля марки ВАЗ 21120, рік випуску 2001, державний номерний знак НОМЕР_2 становить 45 256,00 грн (а. с.208).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 березня 2014 року, укладеного між ТОВ "Автовертикаль" та ОСОБА_4 автомобіль марки ВАЗ 21120, рік випуску 2001 продано ОСОБА_4 за визначеною пунктом 2 цього договору ціною в розмірі 45 256,00 грн (а. с. 209).

Згідно з актом приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 11 березня 2014 року автомобіль марки ВАЗ 21120, рік випуску 2001, передано ТОВ "Автовертикаль" та ОСОБА_4 (а. с. 210).

Відповідно до довіреності від 13 серпня 2013 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_9 керувати та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_13 , виданого Мелітопольським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області від 26 грудня 2012 року автомобілем марки CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . (а. с 197).

Згідно з обліковою карткою від 08 січня 2014 року № 33503926 автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 було знято з обліку для реалізації (а. с. 166, 192).

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 25 червня 2014 року № 42279548 проводилася перереєстрація автомобілю CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 (а. с. 158, 169), що також підтверджується довідкою-рахунком від 25 червня 2014 року (а. с. 165, 191) на нового власника ОСОБА_3 .

Відповідно до договору комісії від 25 червня 2014 року № 25/6/4, укладеного між приватним підприємством "Шлях-2002" та ОСОБА_5 , що діяв у інтересах власника ОСОБА_2 приватне підприємство "Шлях-2002" прийняло призначений для комісії автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . (а. с. 198).

Пунктом 2 Додатку до договору комісії від 25 червня 2014 року № 25/6/4 визначена ціна транспортного засобу, яка становить 80 100,00 грн (а. с. 199).

За договором купівлі-продажу від 25 червня 2014 року № 25-6-4, укладеного між приватним підприємством "Шлях-2002" та ОСОБА_3 автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 було проданоОСОБА_3 за визначеною пунктом 3.1. цього договору ціною в розмірі 80 100,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 25 червня 2014 року № 25-6-4 автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, було передано приватним підприємством "Шлях-2002" ОСОБА_3 (а. с. 204).

Відповідно до довідки Мелітопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 03 червня 2015 року № 11163/08-32-17-01 доходи фізичної особи-підприємця у період з 01 січня 2010 року до 31 грудня 2010 року становили 0,00 грн, у період з 01 січня 2011 року до 31 грудня 2011 року становили 12 000,00 грн, у період з 01 січня 2012 року до 31 грудня 2012 року становили 110 707,00 грн.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 липня 2020 року в справі № 166/955/19 (провадження №61-23369св19).

Судом встановлено, що під час шлюбу сторони придбали у власність вищезазначене майно. Суд обґрунтовано із наведенням мотивів не встановив наявності певного майна, тому не включив його у загальний обсяг майна що підлягає поділу, а саме: телевізора JVS модель AV - 1415 EE, водонагрівача Арістон SG 100, пральної машинки LG, пилососу Rowenta, магнітолу LG модель LPC - LM 535 X, LED телевізора Samsung, хлібопічку PHILIPS, посудомийну машину Boch вартістю, кондиціонеру LG, тренажеру бігова доріжка, побутових холодильників в кількості 2 штук, комп`ютеру (монітор і системний блок марки Asus), торгівельного кіоску на ринку в АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги численні квитанції, надані позивачем на підтвердження придбання зазначеної побутової техніки не спростовують висновку суду про відсутність правових підстав для включення цього майна до спільного майна, оскільки самі по собі квитанції без зазначення прізвища покупця не може слугувати беззаперечним доказом придбання цього майна певною особою. Не містять матеріали справи будь-яких доказів на підтвердження придбання торгівельного кіоску подружжям, компенсацію вартості за продаж якого просила позивач за первісним позовом.

Суд першої інстанції, з урахуванням інтересів сторін, виділив у власність позивача ОСОБА_1 з сумісно придбаного майна подружжя: прихожу (природне дерево бук) вартістю 4200 грн, шафу купе (3,5х2,0) вартістю 6500 грн, комплект плетеної меблі (1 стіл та 4 крісла) вартістю 3650 гривень, спальний гарнітур "Сніжна королівна" вартістю 11900 грн, комплект шкіряної меблі "Імператор" вартістю 21850 грн, вібромасажер вартістю 1950 грн, пральну машину Gorenje, вартістю 2400 грн, морозильну камеру вартістю 2 500 грн, комп`ютерний стіл вартістю 1 000 грн, а всього на суму 55 950 грн.

Відповідачу ОСОБА_2 - водонагрівач Garanterm, вартістю 1000 грн, телевізор Samsung, вартістю 500 грн, сейф вартістю 2000 грн, кондиціонер LG вартістю 1000 грн, морозильну камеру вартістю 2 500 грн, кухонні меблі вартістю 7600 грн, м`який куток та кухонний стіл вартістю 2700 грн, холодильник NORD Standard вартістю 1630 грн, холодильну вітрину, вартістю 4000 грн, а всього на суму 19 430 грн.

Судом першої інстанції у зв`язку із тим, що вартість поділеного між сторонами майна є нерівноцінним, стягнуто грошову компенсацію з позивача за первісним позовом на користь відповідача у розмірі 18 260 гривень.

Судом встановлено і не спростовано ОСОБА_1 , що придбані під час шлюбу 18 серпня 2011 року меблі, а саме: прихожа (натуральне дерево бук), шафа купе(3,5х2,0, кухонні меблі, м`який куток та кухонний стіл, комплект плетеної меблі (1 стіл та 4 крісла), спальний гарнітур "Сніжна королівна", комплект шкіряної меблі "Імператор" перебувають у користуванні позивача ОСОБА_11 з часу їх придбання і до часу припинення шлюбних відносин і тому перелічені меблі виділені останній. Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Посилання ОСОБА_1 про не включення до майна, що підлягає поділу, та виділення ій у власність мопеду "Джиллі" є безпідставними. Судом першої інстанції правомірно у відповідності до вимог ст.174 СК України мопед не включено до спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки власником цього мопеду визнано сина сторін у справі - ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо поділу автомобіля ЗАЗ 1102 д/з НОМЕР_9 шляхом визнання права власності по 1/2 частці на вказаний автомобіль за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Основними доводами апеляційної скарги є незгода позивачки ОСОБА_1 з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні її вимог про визнання недійсними з підстав відсутності її згоди як дружини на укладання договорів комісії та купівлі-продажу автомобілів ВАЗ 21120, д/з НОМЕР_2 та CHEVROLET LACETTI NF 486 д/з НОМЕР_1 , витребування їх у покупців та включення цих автомобілів до загального обсягу майна, що підлягає поділу та виділення в натурі позивачу за первісним позовом CHEVROLET LACETTI NF 486 д/з НОМЕР_1 , а відповідачу відповідно ВАЗ 21120, д/з НОМЕР_2 .

Позовні вимоги щодо визнання договору комісії, укладеного 11 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Автовертикаль"та договору комісії № 25/6/4, укладеного 25 червня 2014 року між ПП "Шлях-2002" та ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_2 є необгрнутованими з таких підстав.

Згідно із ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Отже, предметом оспорюваних договорів комісії є повноваження на продаж автомобілів та оформлення відповідних довідок-рахунків, а тому вимоги позивача в частині визнання недійсними договорів комісії є помилковим, оскільки зазначені договори не є договорами про відчуження майна і не потребують згоди іншого з подружжя.

Колегія суддів вважає обґрунтованою та справедливою відмову суду у задоволенні позову в частині визнання недійсним правочину щодо відчуження автомобіля ВАЗ 21120, 2001 року випуску, д/з НОМЕР_2 виходячи з наступного.

Оскільки судом встановлено факт отримання ОСОБА_2 31 березня 2009 року від ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 5000 доларів США, що дорівнює вартості спірного автомобіль ВАЗ 21120, тобто під час шлюбу і проживання сторін однієї сім`єю і вказані кошти були використані в інтересах сім`ї, суд обґрунтовано відмовив у визнанні недійсним правочину з відчуження ОСОБА_2 через комісіонера ТОВ "Автовертикаль" ОСОБА_4 автомобілю ВАЗ 2120, 2001 року випуску, д/з НОМЕР_2 .

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, відсутність письмової згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів.

Між тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля № 25-6-4 від 25 червня 2014 року, за яким комісіонер ПП "Шлях-2002" в інтересах ОСОБА_2 в особі повіреного останнім ОСОБА_5 продав автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486 д/з НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні цих вимог суд першої інстанції виходив з того, що вказаний автомобіль було продано фактично на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13 серпня 2013 року на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (т.1, а.с.197).

Згідно зі ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ст. 237 ЦК України).

Відповідно до ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності.

Посилаючись на те, що після укладення довіреності вказаний автомобіль уже фактично не належав ОСОБА_2 , та вважаючи, що вказаний автомобіль не має відношення до спільної сумісної власності на момент його реалізації, суд на порушення ст. ст. 213-215 ЦПК України не врахував загальні підстави переходу права власності, не звернув уваги, що за договором доручення повірені не стають власниками майна, яке їм довірене, а лише, з урахуванням умов наявної у матеріалах справи довіреності, останні мають право на його розпорядження від імені довірителя.

Судом встановлено, що автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486 д/з НОМЕР_1 було придбано під час шлюбу сторін на ім`я ОСОБА_2 26 грудня 2012 року.

13 серпня 2013 року ОСОБА_2 видав на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_9 довіреність на право розпорядження вказаним автомобілем (т.1, а.с.197).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т.2, а.с.167).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 березня 2014 року задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову про поділ майна подружжя та накладено арешт, в тому числі, на автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486 (т.1, а.с.36).

25 червня 2014 року ОСОБА_5 , діючи як повірений в інтересах довірителя ОСОБА_2 уклав договір комісії, за умовами якої ТОВ "Шлях -2002" зобов`язався здійснити продаж вказаного автомобіля (т.1, а.с.200). Цього ж дня комісіонером ТОВ "Шлях -2002", який діяв в інтересах ОСОБА_2 в особі повіреного ОСОБА_5 , було укладено договір купівлі-продажу автомобіля CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, № кузова (рами) НОМЕР_14 , № двигуна НОМЕР_15 на користь ОСОБА_3 за ціною 80100 грн.(т.1, а.с.205).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу складено відповідну довідку рахунок ВІС 622669 від 25 червня 2014 року (т.1, а.с.165), на підставі якої здійснено державну реєстрацію вказаного автомобіля за ОСОБА_3 (т.1, а.с.163).

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити вказаному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 січня 2016 року (справа № 6-1912цс15), зазначивши, що такий висновок суду суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток. Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України та статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 454/2786/17-ц (провадження № 61-975св20).

За приписами ч. 7 ст. 319 ЦПК України діяльність власника може бути обмежена.

Приписами ст. 18 ЦПК України передбачена обов`язковість виконання судових рішень.

Встановлено, що оспорюваний правочин по відчудженню автомобіля CHEVROLET LACETTI NF 486 було укладено після розірвання шлюбу між сторонами, письмової згоди колишньої дружини, як співвласника цього майна отримано не було. До того ж, вказаний правочин було вчинено під час дії судового рішення у формі ухвали про накладення арешту на вказаний автомобіль.

Отже, колегія суддів вважає, що договір купівлі-продажу від 25 червня 2014 року, що укладений комісіонером ТОВ "Шлях -2002", який діяв в інтересах ОСОБА_2 в особі повіреного ОСОБА_5 по відчуженню автомобіля CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, № кузова (рами) НОМЕР_14 , № двигуна НОМЕР_15 , ОСОБА_3 та відповідна довідка рахунок ВІС 622669 від 25 червня 2014 року підлягають визнанню недійсними, як правочин зміст якого суперечить вимогам ст.369 ЦК України та ст.18 ЦПК України, оскільки його укладено попре вжиті судом заходи з арешту цього майна та без письмової згоди співвласника.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 8 -10 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Оскільки ОСОБА_2 продав автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, який є спільною сумісною власністю подружжя, всупереч судовому арешту та без згоди ОСОБА_1 як співвласника цього майна, колегія суддів вважає, що захист порушеного права позивача можливий за правилами реституції в обраний позивачем спосіб, у тому числі шляхом скасування державної реєстрації автомобіля, яку здійснено на підставі недійсного правочину.

У свою чергу друга сторона недійсного правочину не позбавлена можливості пред`явити відповідний позов про застосування наслідків такого правочину (повернення коштів).

Вимоги позивача про те, що автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486 в порядку поділу майна подружжя необхідно виділити їй у власність не підлягають задоволенню, оскільки вартість вказаного автомобіля майже дорівнює вартості загального обсягу спільного майна, що була розподілена судом першої інстанції з урахуванням інтересів сторін, спірний автомобіль є неподільною річчю, позивачем не внесено на депозитний рахунок банку відповідної грошової суми, тому колегія суддів вважає що вказаний автомобіль підлягає поділу шляхом визначення правового режиму у вигляді спільної часткової власності та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частині вказаного автомобіля за кожним.

Таким чином, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля № 25-6-4 від 25 червня 2014 року, за яким комісіонер ПП "Шлях-2002" в інтересах ОСОБА_2 в особі повіреного ОСОБА_5 продав автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486 д/з НОМЕР_1 ОСОБА_3 та застосування наслідків недійсності правочину передбачених ст.216 ЦК України та включення вказаного автомобіля до майна, що підлягає поділу між сторонами у відповідності до п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню та ухвалення у цій частині нового судового рішення, яким зазначені вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: визнанню недійсними правочину № 25-6-4 від 25 червня 2014 року, укладеного комісіонером ТОВ "Шлях -2002", який діяв в інтересах ОСОБА_2 в особі повіреного ОСОБА_5 та відповідну довідку рахунок, на підставі якої було відчужено автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, ОСОБА_3 . В порядку ст.216 ЦК України повернути вказаний автомобіль у власність ОСОБА_2 та в порядку поділу майна подружжя визнати право власності на вказаний автомобіль по 1/2 частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В решті рішення відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи, тому підлягає залишенню без змін.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку викладену в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 3756, 381-384, 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля №25-6-4 від 25 червня 2014 року, укладеного між ПП «Шлях-2002» та ОСОБА_3 та включення автомобіля до майна, що підлягає поділу, скасувати та в цій частині ухвалите нове судове рішення наступного змісту.

Визнати недійсними договір купівлі-продажу автомобіля від 25 червня 2014 року № 25-6-4, укладеного між ПП "Шлях-2002" та ОСОБА_3 та довідку рахунок № ВІА622669 від 25 червня 2014 року на підставі якої було відчужено автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , транзитний номер НОМЕР_4 , №кузова (рами) НОМЕР_5 , № двигуна НОМЕР_10 .

Скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль, здійснену ВРЕР № 1 м. Запоріжжя за ОСОБА_3 .

Повернути автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , транзитний номер НОМЕР_4 , № кузова (рами) НОМЕР_5 , № двигуна НОМЕР_10 у власність ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна подружжя визнати право власності на автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 486, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , транзитний номер НОМЕР_4 , № кузова (рами) НОМЕР_5 , № двигуна НОМЕР_10 по 1/2 частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.Маловічко С.В.