ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» лютого 2020 року

м. Харків

справа № 631/296/19-ц

провадження № 22ц/818/878/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Кіся П.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , представник відповідача - ОСОБА_3 .

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 жовтня 2019 року в складі судді Пархоменко І.О.

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 серпня 1978 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , від якого мають двох дітей - дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказав, що у 2016 році їхній шлюб розірвано, вони мешкають окремо.

Зазначив, що йому встановлено діагноз: цукровий діабет 2 типу тяжкої форми, діабетична нефропатія, ангіопатія нижніх кінцівок, дистальна полінейропатія, початкова катаракта очей, у зв`язку з чим він потребує сторонньої допомоги, придбання дорогих ліків та продуктів.

Вказав, що отримує пенсію у розмірі 2027,00 грн, якої йому не вистачає, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів зі свого сина, який працює, отримує заробітну плату, не має інших утриманців, однак добровільно допомоги йому не надає.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до його смерті; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання батька у розмірі 1/9 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 березня 2019 року і довічно; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн на користь держави; в іншій частині позовних вимог - відмовлено; зазначено, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що позивачем не надано доказів потреби в отриманні матеріальної допомоги та розміру своїх витрат на лікування; що довідку про склад сім`ї з фактичного місця проживання позивача не надано, тому неможливо встановити кількість осіб, з якими він мешкає, та які можуть надавати йому допомогу; що ним надано відомості щодо наявності у позивача земельної ділянки та регулярного доходу від її оренди.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого колегія суддів погоджується, мотивовано тим, що ОСОБА_1 є непрацездатним за віком, має потребу у проходженні лікування та сторонній допомозі, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з його сина ОСОБА_2 аліментів на утримання батька у розмірі 1/9 частини його доходу, який відповідає засадам розумності та виваженості і не призведе до надмірного матеріального тягаря для відповідача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є пенсіонером, непрацездатний за віком.

ОСОБА_1 з 12 серпня 1978 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року (а. с. 3, зворот).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 6).

З виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 3243, наданої Державною установою «Інститут проблем ендокринної патології імені В.Я. Данилевського» Національної академії медичних наук України» вбачається, що ОСОБА_1 з 11 листопада 2016 року по 21 листопада 2016 року перебував у стаціонарі з діагнозом: цукровий діабет 2 типу, інсулінозалежний, важка форма, дрібна кіста щитоподібної залози; непроліферативна діабетична ретинопатія, початкова катаракта обох очей; діабетична нефропатія, протеінурична стадія, ХПН 0 ст, ангіопатія нижніх кінцівок, дистальна полінейропатія, синдром діабетичної стопи, нейрон-ішемічна форма, остеоартропатія правої стопи (стопа Шарко), стадія остеосклероза, стан після ампутації п`ятого пальця правої стопи (2014 рік), лімфостаз правої нижньої кінцівки; гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст, ризик високий (3), ІБС, кардіосклероз, СН І-ІІ А ст.; викривлення носової перегородки, хронічний фарингіт; гіпсохромна анемія ІІ ст.; хронічний холецистит; гемангіома правої долі печінки; нефроптоз лівої нирки І-ІІ ст.; ожиріння ІІ ст., аліментарно-конституціонального ґенезу (а. с. 5).

З копії паспорту ОСОБА_1 та картки реєстрації особи вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16 серпня 2000 року, а фактично проживає по АДРЕСА_2 (а. с. 3, 7). Відомості щодо проживання інших осіб за цими адресами відсутні.

Як вбачається з довідки про доходи № 0139 1819 0438 1132 від 22 березня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Харківському приміському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримує пенсію за віком. Сума його пенсії за період з 01 грудня 2018 року по 28 лютого 2019 склала 6082,11 грн, щомісячна - 2027,27 грн (а. с. 8).

На ім`я ОСОБА_1 20 червня 2003 року видано Державний акт на право приватної власності на землю, серія РЗ №795900, з якого вбачається, що йому на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації від 20 грудня 2002 року № 379 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,55 га на території Ордівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 38).

27 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством ОСОБА_6 укладено договір оренди землі, згідно якого вищезазначена земельна ділянка передана в оренду строком на 15 років. Пунктами 9 та 10 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у натуральній формі та розмірі 1,5 % від вартості земельної ділянки, що складає 597,22 грн по її собівартості, але не вище державних закупівельних цін сільськогосподарською продукцією, яка вирощується орендарем, з урахуванням індексації. Договір зареєстровано у Нововодолазькому районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 15 травня 2008 року № 06 (а. с. 39-44).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 у будинку, який належить ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 45).

Мати відповідача - ОСОБА_4 перебуває на обліку в Харківському приміському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримує пенсію за віком. Сума її пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2019 року склала 9183,00 грн, зокрема у квітні-червні 2019 року - 1497,00 грн щомісячно, у липні 2019 року - вересні 2019 року - 1564,00 грн щомісячно, що підтверджується довідкою про доходи № 2464 0244 7447 1965 від 08 жовтня 2019 року (а. с. 46).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2019 року, справа № 210/2171/16-ц, провадження № 61-20845св18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року, справа № 301/1359/16-ц, провадження № 61-14991св18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року, справа № 401/1222/18, провадження № 61-15147св19; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року, справа № 569/14108/17, провадження № 61-12448св19.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач є пенсіонером, непрацездатним, має низку важких захворювань, потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є його сином, не надає, хоча є працездатним і має можливість сплачувати аліменти на утримання батька у розмірі 1/9 частини від його доходів.

При цьому, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів на утримання позивача врахував можливість надання йому допомоги від дочки ОСОБА_5 , наявність у нього доходу від передання земельної ділянки в оренду, матеріальний стан та стан здоров`я сторін, наявність у відповідача матері непрацездатного віку, з якою він мешкає, та встановив, що підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатного батька немає.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неприйняття доводів відповідача про те, що позивач отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не потребує сторонньої матеріальної допомоги, виходячи з наступного.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму на 2019 рік, що для осіб, які втратили працездатність, складає: з 01 січня 2019 року - 1497,00 гривень, з 01 липня - 1564,00 гривні, з 01 грудня - 1638,00 гривень.

Дійсно, як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_1 , розмір його пенсії - 2027,37 грн перевищував розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб у 2019 році.

Однак, положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів. Отримання позивачем доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що він не потребує матеріальної допомоги, враховуючи його стан здоров`я.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів потреби в отриманні матеріальної допомоги та розміру своїх витрат на лікування, судова колегія відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 має низку захворювань, зокрема, цукровий діабет, та є інсулінозалежним, що дає суду підстави для висновку про необхідність витрат на придбання ліків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про ненадання позивачем довідки про склад сім`ї з його фактичного місця проживання та неможливість у зв`язку з цим встановити кількість осіб, з якими він мешкає, та які можуть надавати йому допомогу, є безпідставними, оскільки доказів на спростування обставин щодо проживання його батька наодинці ним не надано. Посилання відповідача про можливість проживання з його батьком інших осіб, що надають йому допомогу, є лише його припущеннями, та не звільняють його від передбаченого законом обов`язку надання утримання непрацездатному батьку.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо того, що ним надано відомості щодо наявності у позивача земельної ділянки та регулярного доходу від її оренди, не є суттєвими для відмови в задоволенні позову позивачу, враховуючи його стан здоров`я, потребу у сторонньому догляді, а також відсутність будь - яких доказів для звільнення його від обов`язку утримувати свого батька.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

П.В. Кісь

Повний текст постанови складено 11 лютого 2020 року.