Ухвала

28 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 524/7431/19

провадження № 61-12639ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Гірник» на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Гірник» до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Віолан», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Гірник» (далі - ПрАТ «Гірник») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 66 343,62 грн, витрати з оплати автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 500 грн та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Позовні вимоги ПрАТ «Гірник» обґрунтовано тим, що 14. Січня 2019 року по вул. Бетонній у м. Кременчуці в районі будинку № 38 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ-2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач, та автомобіля марки «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ПрАт «Гірник» ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Учасники ДТП спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка (європротокол). Відповідач повністю визнав свою вину у скоєній ДТП, про що зазначив у п. 14 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Автомобіль марки «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , належить ТОВ «Віолан» та використовується ПрАТ «Гірник» за договором оренди транспортного засобу № 90 від 16 серпня 2016 року, укладеним між ТОВ «Віолан» та ПрАТ «Гірник». Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 7, складеного 23 січня 2019 року судовим експертом Сумцовим С. С., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 116 343,62 грн. ПрАТ «СК «Брокбізнес» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 66 343,62 грн. Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області рішенням від 27 травня 2020 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Гірник» майнову шкоду в розмірі 66 343,62 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Полтавський апеляційний суд постановою від 23 липня 2020 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 травня 2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

15 серпня 2020 року ПрАТ «Гірник» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення майнової шкоди в розмірі 66 343,62 грн, витрат з оплати автотоварознавчого дослідження - 1 500 грн та судового збору - 1 921 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга містить посилання на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача, оскільки має принципове значення для вирішення справ щодо застосування в якості доказу у справі про відшкодування майнової шкоди повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європотоколу).

Наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а доводи заявника полягають у його незгоді з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та вказують на його особистий інтерес у цій справі, як ознак особливого значення для суспільства не містить. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням не є сама по собі обставиною, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для учасника справи, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Крім цього, посилання заявника в касаційній скарзі на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки викладений в оскаржуваному судовому рішенні висновок не узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судового рішення в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Гірник» на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Гірник» до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Віолан», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко