ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/531/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 311000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 та представників

відповідачів Райчиби О.М. і Гули Т.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2019 року (постановлену суддею Позняком В.М., повний текст якої складено 19 грудня 2019 року) у цивільній справі № 607/29271/19 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції, Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Міністерства юстиції України про визнання незаконним рішення і зобов`язання виплатити грошову винагороду,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить визнати неправомірними дії Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області та стягнути з Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області грошову винагороду державним службовцям у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, розрахованих на момент звільнення. Позов мотивовано тим, що в день звільнення із державної служби, всупереч ст. 3 Закону України "Про державну службу", Порядку видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах держави, зразкове виконання трудових обов`язків, їй не виплатили три заробітних плати.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_4 .

Не погодившись з вказаною хвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Вказує, що висновок суду про те, що справа не може розглядатися в порядку цивільного судочинства не відповідає обставинам справи.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі вказали про те, що позивач ініціювала спір щодо недоплаченої їй під час її перебування на державній службі грошової допомоги, а тому спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала і вказала, що при її звільненні з державної служби ій не була виплачена передбачена законодавством грошова допомога. Зазначила, що двом іншим працівникам, які звільнялися разом з нею вказана грошова виплата була проведена.

Представники відповідачів Райчиба О.М. і Гула Т.В., апеляційну скаргу заперечили опираючись на доводи викладені у відзивах на апеляційну скаргу. Вказали, що ОСОБА_1 вже зверталася з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства і суд відмовив їй в задоволенні позову по суті спору. Зазначили, що оскільки позивач на момент звільнення була державним службовцем то спір підвідомчий адміністративному суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що позов ОСОБА_1 вмотивовано тим, що в день звільнення із державної служби, всупереч ст. 3 Закону України "Про державну службу", Порядку видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах держави, зразкове виконання трудових обов`язків, їй не виплатили три заробітних плати.

ОСОБА_1 працювала в органах юстиції Тернопільської області з 15 липня 1986 року, а саме: з 15 липня 1986 року по 26 січня 1999 року - на посаді судового виконавця Тернопільського міського народного суду; з 27 січня 1999 року по 08 червня 1999 року - на посаді старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби; з 09 червня 1999 року по 19 вересня 1999 року - на посаді державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби; з 20 вересня 1999 року по 31 березня 2004 року - на посаді старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби; з 01 квітня 2004 року по 14 листопада 2005 року - на посаді головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби; з 15 листопада 2005 року по 02 квітня 2007 року - на посаді головного державного виконавця державної виконавчої служби у м. Тернополі № 2; з 03 квітня 2007 року по 05 листопада 2007 року - на посаді головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції; з 06 листопада 2007 року по 21 липня 2008 року - на посаді провідного спеціаліста Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, з 22 липня 2008 року по 30 грудня 2010 року - на посаді старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі виходив з того, що спори, які пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями виплати грошової винагороди під час перебування на державній службі, навіть якщо подання відповідного позову, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п.17 ч.1 ст. 4 КАС України публічна служба це - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно п.2 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно ст. 6 Закону України "Про державну виконавчу службу", який діяв на момент звільнення ОСОБА_1 з роботи, працівники органів державної виконавчої служби (державні виконавці, керівні працівники і спеціалісти Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції) є державними службовцями.

Враховуючи посади, які ОСОБА_1 обіймала в органах ДВС то відповідно її служба в органах ДВС була публічною.

На підставі вказаного, спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження з роз`ясненням позивачу права на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає, що судові витрати необхідно покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.