РІШЕННЯ

іменем України

26 серпня 2020 рокуСправа №451/1712/19
Провадження № 2/451/448/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/1712/19 за позовом ОСОБА_3 до Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, третя особа ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

20 грудня 2019 року ОСОБА_3 , звернулася до суду із позовом до Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, третя особа ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 30.01.2011 р. Сморжівською сільською радою Радехівського району Львівської області, відповідний актовий запис за №04. На випадок своєї смерті ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все, що належало їй на день її смерті і на що мала право за законом заповіла ОСОБА_3 . До складу спадщини увійшли: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9664 га, яка розташована на території Сморжівської сільської ради (Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №073336, виданий Радехівською райдержадміністрацією 26.02.2001 р. на ім`я ОСОБА_4 ); і будинковолодіння по АДРЕСА_1 (свідоцтво про право особистої власності на будівлі від 25.07.1990 р., видане на підставі рішення Радехівського райвиконкому №123 від 19.07.1990 р., зареєстроване Червоноградським МБТІ, записано в реєстрову книгу 25.07.1990 р. під №81, засвідчує, що в цілому будинковолодіння в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 на праві особистої власності). В даному свідоцтві про право власності не визначені частки членів колгоспного двору, тобто кожного із співвласників. Згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність", загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. В довідці Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області №733 від 13.11.2019 р. зазначено, що станом на 01.07.1990 р. членами колгоспного двору за адресою АДРЕСА_1 були: ОСОБА_5 та його дружина - ОСОБА_4 . Виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння. Той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були подружжям, підтверджується свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_2 , виданим 27.02.1960 р. Сморжівською сільською радою Лопатинського району Львівської області, відповідний запис за №12. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є рідними сестрами, що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_2 , виданим 27.02.1960 р. Сморжівською сільською радою Лопатинського району Львівської області, де зазначено, що дошлюбним прізвищем ОСОБА_4 було прізвище « ОСОБА_6 »; свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_3 , виданим 12.02.1965 р. Сморжівською сільською радою Радехівського району Львівської області, де зазначено, що дошлюбним прізвищем ОСОБА_3 було прізвище « ОСОБА_6 »; свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , повторно виданим 11.12.1996 р. відділом записів актів громадянського стану, де зазначено, що дошлюбним прізвищем ОСОБА_2 було прізвище « ОСОБА_6 »; довідкою Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області №735 від 18.11.2019 р., де зазначено, що ОСОБА_4 до дня своєї смерті проживала з сестрами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Станом на сьогоднішній день ОСОБА_3 не здійснила своє право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , оскільки не звернулась у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і тому не може оформити своїх спадкових прав. Постійно проживаючи разом із спадкодавцем до дня її смерті, ОСОБА_3 вважала себе такою, що прийняла спадщину. Згідно довідки Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області №731 від 12.11.2019 р. ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_2 . Як вбачається з довідок Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області №728 від 12.11.2019 р. та №726 від 12.11.2019 р. ОСОБА_4 до дня своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Інших зареєстрованих осіб за даною адресою не було. Разом з ОСОБА_4 постійно проживала без реєстрації її сестра - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка доглядала за нею до дня її смерті - готувала їсти, годувала, проводила гігієнічний догляд. Чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_5 , повторно виданим 24.10.2019 р. Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідний актовий запис №19. Дітей у подружжя не було. Просить встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно проживала разом з нею в будинку АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9664 га, яка розташована на території Сморжівської сільської ради згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №073336, виданого Радехівською райдержадміністрацією 26.02.2001 р. на ім`я ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив постановити рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області у судове засідання не з"явився, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.58).

Третя особа ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила постановити рішення про задоволення позовних вимог.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, врахувавши покази свідків, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 30.01.2011 р. Сморжівською сільською радою Радехівського району Львівської області, відповідний актовий запис за №04 (а.с.9).

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений сільським головою Сморжівської сільської ради 15.02.2005 р., зареєстрований в реєстрі за №4, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все, що належало їй на день її смерті і на що мала право за законом заповіла ОСОБА_3 (а.с.10).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №073336, виданого 26.02.2001 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації №77 від 22.02.2001 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №13784, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,9664 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала ОСОБА_4 (а.с.11-11 зворот).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 25.07.1990 р., видане на підставі рішення Радехівського райвиконкому №123 від 19.07.1990 р., зареєстроване Червоноградським МБТІ, записано в реєстрову книгу 25.07.1990 р. під №81, засвідчує, що в цілому будинковолодіння в АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 на праві особистої власності (а.с.12).

В довідці Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області №733 від 13.11.2019 р. зазначено, що станом на 01.07.1990 р. членами колгоспного двору за адресою АДРЕСА_1 були: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.13).

Той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були подружжям, підтверджується свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_2 , виданим 27.02.1960 р. Сморжівською сільською радою Лопатинського району Львівської області, відповідний запис за №12 (а.с.14).

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є рідними сестрами, що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_2 , виданим 27.02.1960 р. Сморжівською сільською радою Лопатинського району Львівської області, де зазначено, що дошлюбним прізвищем ОСОБА_4 було прізвище « ОСОБА_6 »; свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_6 , виданим 12.02.1965 р. Сморжівською сільською радою Радехівського району Львівської області, де зазначено, що дошлюбним прізвищем ОСОБА_3 було прізвище « ОСОБА_6 »; свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_4 , повторно виданим 11.12.1996 р. відділом записів актів громадянського стану, де зазначено, що дошлюбним прізвищем ОСОБА_2 було прізвище « ОСОБА_6 »; довідкою Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області №735 від 18.11.2019 р., де зазначено, що ОСОБА_4 до дня своєї смерті проживала з сестрами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14-16,20).

Згідно довідки Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області №731 від 12.11.2019 р. ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.17).

З довідок Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області №728 від 12.11.2019 р. та №726 від 12.11.2019 р. ОСОБА_4 до дня своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) була зареєстрована в АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована одна. Разом з ОСОБА_4 постійно проживала без реєстрації її сестра - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка доглядала за нею до дня її смерті - готувала їсти, годувала, проводила гігієнічний догляд. Більше ніхто не був зареєстрований і не проживав (а.с.18,19).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_5 , повторно виданим 24.10.2019 р. Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідний актовий запис №19 (а.с.21).

Окрім цього, факт, що ОСОБА_3 постійно проживала у с.Щуровичі Радехівського району Львівської області разом із спадкодавцем ОСОБА_4 до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердили в своїх письмових поясненнях свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та свідок ОСОБА_7 , який допитаний судом, не довірити показам яких в суду підстав немає (а.с.52-55,67).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Правовий статус колгоспного двору визначається чинним на момент виникнення правовідносин ЦК УРСР.

В силу вимог ст. 120 ЦК УРСР (чинної на момент виникнення правовідносин), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

У відповідності до ст. 125 ЦК УРСР, при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

Ст. 126 ЦК УРСР передбачено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 роки не втратили права на частки в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в пп. «г» своєї постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», за правилами ст. 563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05 червня 2003 року № 899-1V основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ (3425-12) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року №2709-IV (2709-15) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на те, що спадщина внаслідок смерті спадкодавця відкрилася після набрання чинності Цивільним кодексом України (01 січня 2004 року), то, в силу вимог п. 5 Перехідних положень такого кодексу, спірні спадкові правовідносини повинні регулюватися чинним Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141, 206, 258-259,263-265, 315 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно проживала разом з нею в будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9664 га, яка розташована на території Сморжівської сільської ради згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №073336, виданого Радехівською райдержадміністрацією 26.02.2001 р. на ім`я ОСОБА_4 .

Стягнути з Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , жительки АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 2107 (дві тисячі сто сім) гривень 10 (десять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 31 серпня 2020 року.