Справа № 203/2373/20
Провадження № 2-з/0203/84/2020
УХВАЛА

21.08.2020 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення його позовних вимог шляхом заборони голові правління та правлінню Акціонерного товариства «Українська Залізниця» призначати на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця АТ Укрзалізниця» будь-яку особу.

Заява мотивована тим, що на думку ОСОБА_1 , його звільнено незаконно і він підлягає поновленню на роботі. У разі невжиття заходів забезпечення позову на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця АТ Укрзалізниця» може бути призначена інша особа, що зробить неможливим виконання рішення суду. В заяві також зазначено, що заходи забезпечення позову є найменш обтяжливими для відповідача.

Заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відкрито ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2020 року, чергове судове засідання призначене на 26 серпня 2020 року.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України. За її подання сплачено судовий збір у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачена можливість забезпечення позовних вимог шляхом заборони вчинення дій.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Оцінюючи співмірність заяви про забезпечення позовних вимог із негативними заходами для відповідача слід виходити з того, що у разі задоволення заяви відповідач буде позбавлений можливості призначити співробітника на одну з керівних посад в регіональній філії. В той же час, призначення на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця АТ Укрзалізниця» будь-якої іншої особи не є саме по собі перешкодою для поновлення позивача на цій посаді, у разі ухвалення рішення на його користь, оскільки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів України про працю передбачено звільнення працівника без його згоду у зв`язку поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Виходячи з наведеного, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 151 153, 260, 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони голові правління та правлінню Акціонерного товариства «Українська Залізниця» призначати на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця АТ Укрзалізниця» будь-яку особу відмовити.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Суддя С.В. Єдаменко