Справа № 610/3789/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 Балаклійський районний суд Харківської області в складі -

головуючого судді - Носова Г.С.,

за участі секретаря - Виноградської О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку зі смертю,-

ВСТАНОВИВ:

28.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти, набуті нею в порядку спадкування за законом, недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , у розмірі 17 857,19грн.

Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 20.01.2020 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В підготовче засідання сторони не з`явилися. У позові представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з"явився, причина його неявки суду невідома, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Але , до суду подав заяву про закриття провадження у справі посилаючись на те, що наявні ознаки публічно-правового спору, тому на підставі ст. 255 ЦПК України, дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання щодо предметної юрисдикції, суд виходить з наступного.

Положенням частини 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи, суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

За визначенням, наведеним в пункті 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Адміністративна юрисдикція визначається Кодексом адміністративного судочинства України за допомогою трьох критеріїв, а саме: предметної (родової), інстанційної (функціональної) та територіальної (просторової) (підсудності).

Предметна юрисдикція визначена параграфом 1 Глави 2 Розділу І Загальні положення Кодексу адміністративного судочинства України. Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивача, ОСОБА_2 .

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24.07.2019 р. визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії у розмірі 79 092 ( сімдесят дев`ять тисяч дев`яносто дві) грн. 03 коп., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В позовній заяві зазначено, що у жовтні 2019 року через відділення укрпошти Позивач отримала недоотриману за життя пенсію ОСОБА_2 в розмірі 61234,84 грн., що також підтверджено листом відповідача № 4556/02/4-20 від 28.11.2019 року.

Несплаченою залишилась частина пенсії ОСОБА_2 в сумі 17857,19 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що предметом позову у даній справі є майнова вимога позивача щодо стягнення недоотриманої пенсії померлого батька у порядку спадкування.

Нормами статті 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Нормами статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 9 липня 2003 року, встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Суд зауважує, що норма статті 46 зазначеного Закону, не конкурує зі змістом статей 1218, 1247 ЦК України, оскільки, лише підтверджує можливість їх отримання. При цьому, отримання цих коштів повинно відбуватися за вимогами Спадкового права, зі встановленням всього кола спадкоємців, строків прийняття спадщини, що можливо тільки у порядку цивільного судочинства.

Тобто, суд зазначає, що майно, яке залишилося після смерті особи, є спадковим майном, а його отримання носить приватноправовий характер та є основною вимогою у даному спорі.

Частиною 3 статті 19 КАС України передбачено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Також, суд зазначає, що згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Суд наголошує, що у цій справі предметом позову є майнова вимога позивача стягнути грошові кошти у порядку спадкування рухомого майна. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Дана правова позиція узгоджується з висновками Великої палати Верховного суду у постанові по справі № 286/3516/16-ц від 27 березня 2019 року. Також, правова позиція суду у даній справі узгоджується із правовою позицією Першого апеляційного адміністративного суду в ухвалі від 09 квітня 2019 року по справі № 200/284/19-а.

Крім того, висновки суду щодо розгляду даної справи за правилами цивільного судочинства також підтверджено постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.12.2018 року по справі № 743/1218/17 (провадження № 61-30429св18), яка розглядалася за правилами ЦПК та в якій зазначено, що право позивача на визначену Законом виплату недоотриманої її спадкодавцем пенсії, спадщину на яку вона оформила у встановленому законом порядку, підлягає реалізації і захисту.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад, суд зазначає, що вказаний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів та має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

З огляду на викладене, доводи відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, зокрема, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не знайшли свого правого підтвердження.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі та наявність обґрунтованих підстав для продовження розгляду справи у порядку цивільного судочинства.

До судового розгляду спір між сторонами не врегульований. Підстав для відкладення підготовчого засідання немає.

Судом проведено всі процесуальні дії передбачені ст.ст.189-199 ЦПК України, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 255 ЦПК України, ст.ст.2, 5, 19 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку зі смертю відмовити.

Закрити підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку зі смертю та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в Балаклійському районному суді Харківської області, за адресою: м. Балаклія Харківської області вул. Соборна, 87, на 28 лютого 2020 року о 09.00 годині.

В судове засідання викликати учасників справи.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя Г.С.Носов