Справа № 343/1761/19
Провадження № 22-ц/4808/233/20
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Маслей А.М.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тиндик Світлани Богданівни на рішення Долинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Лицуром І.М. 26 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області позов про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що на виконання вироку Долинського районного суду від 15 липня 2015 року, яким його було засуджено до позбавлення волі, 20 серпня 2015 року видано виконавчий лист по справі №343/562/15-к про конфіскацію майна та 21 січня 2016 року відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем Долинського ВДВС Тиндик С.Б. 14 вересня 2016 року було проведено опис та арешт майна за місцем його проживання, а саме: кавоварки «Braun» та мобільного телефона «Nokia LB-5СВ», яке передано на відповідальне зберігання його матері ОСОБА_3 .Після проведення електронних торгів кавоварку «Braun» вдалося реалізувати, а телефон реалізований не був у зв`язку з відсутністю учасників торгів.Після відбуття покарання у червні 2019 року за кордоном він придбав автомобіль марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрував на своє ім`я та поклав на облік у Калуському реєстраційному центрі. В подальшому він вирішив продати вказаний автомобіль, однак дізнався, що не може зняти його з обліку у зв`язку із накладенням на нього арешту. На його звернення державний виконавець Тиндик С.Б. повідомила, що зняти арешт з автомобіля не може, оскільки постановою від 20 вересня 2017 року на все його рухоме майно було накладено арешт із забороною його відчуження до 24 жовтня 2022 року. А також не було реалізовано мобільний телефон «Nokia LB-5СВ», на який у 2016 році було накладено арешт і тому не закінчено виконавче провадження. Посилаючись на те, що купівля автомобіля відбулась після відбуття покарання та зняття його з обліку в Долинському міськрайонному секторі філії Державної установи «Центр Пробації», просив скасувати арешт, накладений на автомобіль марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборони відчуження рухомого майна за № 16529163 та виключити з вказаного реєстру запис від 24.10.2017 року за № 16529163 про арешт всього належного йому майна.

Рішенням Долинського районного суду від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено скасувати арешт, накладений на все рухоме майно ОСОБА_1 та виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис за реєстраційним номером №16529163 від 24 жовтня 2017 року.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, державний виконавець Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тиндик С.Б. подала апеляційну скаргу. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що за вироком суду від 15 липня 2015 року ухвалено конфіскувати все майно, належне ОСОБА_1 , тобто те майно, яке перебувало у його власності на час ухвалення вироку, оскільки у виконавчому листі від 20 серпня 2015 року №343/562/15-к чітко вказано «з конфіскацією всього майна, що є у власності ОСОБА_1 », в тому числі, на думку апелянта, й спірного автомобіля. Державний виконавець зауважує, що нею й надалі вживаються дії щодо розшуку даного транспортного засобу для подальшої конфіскації в користь держави у відповідності до ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження». Додатково державний виконавець звертає увагу суду на те, що позивач в порядку ст. 19 ЗУ «про виконавче провадження» не повідомив її про придбання транспортного засобу. Крім того, апелянт вказує, що передбачених чинним законодавством, а саме ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підстав для зняття арешту з усього майна у суду не було, оскільки виконавчий лист №343/562/15-к про конфіскацію всього майна й надалі перебуває на примусовому виконанні Долинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Посилаючись на вищенаведене, апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Відзив на апеляційну скаргу державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тиндик С.Б. у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

В засідання апеляційного суду державний виконавець Тиндик С.Б. не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Апеляційну скаргу з вищенаведених підстав підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Таким чином, є правові підстави для розгляду справи у відсутності апелянта.

Позивач ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили. Рішення суду вважають законним та обґрунтованим, а тому просять залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що накладення арешту на автомобіль позивача, який було придбано вже після засудження та відбуття покарання і на яке суд не накладав жодних обмежень, обмежує його в здійсненні права власності щодо користування ним. При цьому, суд також зазначив, що накладений на все рухоме майно боржника арешт на даний час не знято тільки в зв`язку з тим, що на електронних торгах не реалізовано вилучений в нього мобільний телефон «Nokia LB-5СВ», вартістю 20,00 грн, і продовження існування цього арешту має ознаки свавільного втручання держави в права позивача, що гарантовані йому Конвенцією та Конституцією України. Однак, повністю погодитись із цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2015 року Долинським районним судом видано виконавчий лист №343/562/15-к, згідно з яким позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, що є його власністю. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного призначеного судом покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки (а.с. 33).

На підставі вищезазначеного виконавчого листа державним виконавцем ДВС Долинського районного управління юстиції Тиндик С.Б. 21 січня 2016 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 14 вересня 2016 року описано і накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , а саме на кавоварку «Braun» та мобільний телефон «Nokia LB-5СВ», що підтверджується актом опису й арешту майна серії ВП №49872816 (а.с. 34-36).

Постановою державного виконавця Тиндик С.Б. від 20 вересня 2017 року на все рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 було накладено арешт. На підставі вказаної постанови 24 жовтня 2017 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис за реєстраційним номером № 16529163 про арешт всього рухомого майна боржника ОСОБА_1 (а.с. 37-38).

В подальшому державним виконавцем у виконання виконавчого листа №343/562/15-к від 20 серпня 2015 року було винесено постанову від 16 вересня 2019 року, згідно якої майно боржника ОСОБА_1 , а саме транспортний засіб «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, було оголошено в розшук (а.с. 42).

З огляду на вищезазначені встановлені судом першої інстанції факти, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 у даній справі є боржником виконавчого провадження, який просив суд зняти арешт з майна, яке йому належить, накладений у цьому ж виконавчому провадженні.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт), не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Колегія суддів зауважує, що звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 фактично оскаржує постанови та дії державного виконавця Тиндик С.Б. по виконанню названого виконавчого листа.

Таким чином, враховуючи те, що позивач у цій справі є боржником виконавчого провадження по виконанню вироку суду, в рамках якого він просить зняти арешт з майна, а також беручи до уваги, що опис та арешт майна проводився державним виконавцем при виконанні вироку суду у кримінальному провадженні, така справа не може розглядатись за правилами позовного провадження в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Не дивлячись на зазначене вище, ОСОБА_1 звернувся не із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, а із позовною заявою.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про закриття провадження у справі.

При цьому апеляційний суд роз`яснює позивачеві, як стороні виконавчого провадження, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду і що ОСОБА_1 вправі протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 374, 377, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тиндик Світлани Богданівни задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 26 листопада 2019 року в даній справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про зняття арешту з майна закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду і що ОСОБА_1 вправі протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк