КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/7800/18

номер провадження: 22-ц/824/578/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівнина рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року у складі судді Колесника О.М., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», де заповнив і підписав анкету-заяву від 06 серпня 2013 року, на підставі якої банк надав йому кредитні кошти у розмірі 2 800 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків, внаслідок чого станом на 31 березня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 62 771 грн 66 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 589 грн 65 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 52 569 грн 72 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 089 грн 83 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн 00 коп., штрафу (процентна складова) у розмірі 2 962 грн 46 коп.

З наведених підстав АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 06 серпня 2013 року у вказаному вище розмірі.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року у задоволенні позову АТ «КБ «ПриватБанк» відомловено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «КБ «ПриватБанк» - Крилова О.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ «КБ «ПриватБанк» задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про відмову у позові АТ КБ «ПриватБанк» з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки судом не встановлено обставин щодо строку дії картки. Вказує, що відповідно до довідки банку та виписки про рух коштів по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період 01 січня 1999 року по 18 листопада 2019 року, які подані позивачем разом з апеляційною скаргою, відповідачу надано кредитну картку, термін дії якої встановлений - квітень 2017 року. Оскільки картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, тобто, квітня 2017 року, а з указаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду у травні 2018 року, то з урахуванням правових висновків Верховного Суду України, які містяться у постановах від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) та в постанові від 18 червня 2014 року (справа №6-61цс14), про те, що за договором, яким визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору, представник позивача вважає, що банком не пропущено строк позовної давності.

Представник відповідача - адвокат Перетятько О.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а висновки суду про відмову у позові АТ КБ «ПриватБанк»з підстав пропуску строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, є правильними. Просить апеляційну скаргу представника АТ «КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду перш інстанції - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 62 771 грн 66 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої відповідачу установлено кредитний ліміт у розмірі 2 800 грн 00 коп. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, про що свідчить копія анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2018 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 771 грн 66 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 589 грн 65 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 52 569 грн 72 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 089 грн 83 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн 00 коп., штрафу (процентна складова) у розмірі 2 962 грн 46 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, про застосування якого відповідач подав письмову заяву, оскільки відповідач останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором здійснив 31 грудня 2014 року, а з позовом до суду про захист порушеного права АТ КБ «ПриватБанк» звернулось лише 02 травня 2018 року.

Колегія суддів погоджується такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У лютому 2019 року представник відповідача подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом строку позовної давності (а.с.55-56).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

У правовій позиції Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-140цс14 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у такому випадку обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Судом першої інстанції встановлено, що за умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, відповідач зобов`язався погашати кредит у порядку та строки, які визначені у ньому.

Також судом першої інстанції встановлено та вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, що ОСОБА_1 останній платіж на погашення кредиту здійснив 31 грудня 2014 року у розмірі 102 грн 17 коп.

З урахуванням вказаної вище правової позиції Верховного Суду України та встановлених обставин по справі, колегія суддів вважає, що початком перебігу строку позовної давності є 31 грудня 2014 року.

Оскільки з указаним позовом АТ КБ «ПриватБанк»звернулося до суду 02 травня 2018 року, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав пропуску строку позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі на довідку банку та виписку про рух коштів по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період 01 січня 1999 року по 18 листопада 2019 року, які подані позивачем разом з апеляційною скаргою (а.с.84-88), про те, що відповідачу видано банком кредитну картку, термін дії якої встановлений по квітень 2017 року, не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказана довідка та виписка про рух коштів по рахунку подані АТ КБ «ПриватБанк» з порушенням процесуальних строків подання доказів.

Згідно зі ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що надані банком апеляційному суду вказані вище документи не були подані до суду першої інстанції та вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів враховує, що 27 лютого 2019 року судом першої інстанції було задоволено клопотання представника відповідача про витребування у позивача оригіналу анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанкудля підтвердження того, що відповідач отримав кредитну картку та користувався нею, про що свідчить протокол судового засідання від 27 лютого 2019 року (а.с.59-61).

Того ж дня суд першої інстанції надіслав на адресу АТ КБ «ПриватБанк» лист, в якому просив надати суду оригінал анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та просив забезпечити явку представника позивача в судове засідання, призначене на 23 жовтня 2019 року о 10 год 45 хв. (а.с.63).

10 жовтня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало вказаний лист суду першої інстанції від 27 лютого 2019 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.64), однак залишило його без виконання.

Представник позивача не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості подання до суду першої інстанції вказаної вище довідки банку та виписки про рух коштів по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому ці документи не приймаються апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

З наведених підстав колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані правові висновки Верховного Суду України, які містяться у постановах від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) та в постанові від 18 червня 2014 року (справа №6-61цс14), про те, що за договором, яким визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: