Справа № 740/3489/20
Провадження № 2-о/740/105/20
УХВАЛА

Іменем України

26 серпня 2020 року м. Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Шевченко І. М., ознайомившись із заявою заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури (далі - прокуратура), що діє в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради, заінтересована особа - Приватне підприємство «Аверс-Плюс», про встановлення факту припинення права постійного користування земельною ділянкою,

встановив:

До Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшла вказана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: припинення права постійного користування Відкритим акціонерним товариством «Ніжинський завод продтоварів» (далі - ВАТ «Ніжинський завод продтоварів») земельною ділянкою площею 3,1078 га на АДРЕСА_1 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ЧН № 00000059, виданим на підставі рішення Ніжинської міської ради народних депутатів від 23 серпня 1994 року № 191 та зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 27.

Заяву обґрунтовано тим, що 24 жовтня 1994 року Державному підприємству «Ніжинський завод продтоварів» (далі - ДП «Ніжинський завод продтоварів») видано державний акт на право постійного користування землею серії ЧН № 00000059 на підставі рішення Ніжинської міської ради народних депутатів від 23 серпня 1994 року № 191. Згідно з указаним державним актом ДП «Ніжинський завод продтоварів» надано в постійне користування земельну ділянку площею 4,49 га за цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд. Зазначена земельна ділянка складалася з двох земельних ділянок, розташованих у м. Ніжині, а саме: площею 3,81 га - на АДРЕСА_1 ; площею 0,68 га на АДРЕСА_2 .

Відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області від 14 серпня 1995 року ДП «Ніжинський завод продтоварів» перетворене на Відкрите акціонерне товариство «Ніжинський завод продтоварів» (далі - ВАТ «Ніжинський завод продтоварів»), яке за положеннями його статуту (п. 3.3) є правонаступником ДП «Ніжинський завод продтоварів».

Таким чином, до ВАТ «Ніжинський завод продтоварів» як правонаступника ДП «Ніжинський завод продтоварів» перейшло право користування зазначеними земельними ділянками на підставі державного акта на право постійного користування землею від 24 жовтня 1994 року серії ЧН № 00000059.

23 листопада 2004 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесений запис про припинення юридичної особи - ВАТ «Ніжинський завод продтоварів» у зв`язку з визнанням банкрутом.

При цьому за час користування ВАТ «Ніжинський завод продтоварів» зазначеними земельними ділянками їхня площа змінилася. Так, рішенням Ніжинської міської ради Чернігівської області (далі - рада) від 03 жовтня 2007 року припинено право постійного користування ВАТ «Ніжинський завод продтоварів» земельною ділянкою площею 0,6778 га на АДРЕСА_2 у зв`язку з відчуженням об`єкта промислового призначення іншому власнику. На земельну ділянку площею 0,7120 га виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди та надано в оренду терміном на 5 років Приватному підприємству «Аверс-Плюс» (далі - ПП «Аверс-Плюс») земельну ділянку площею 0,7120 га на АДРЕСА_2 . Крім цього, рішенням виконкому ради від 25 березня 1999 року № 92 вилучено з постійного користування земельну ділянку площею 0,0058 га із земельної ділянки на АДРЕСА_2 . Рішенням ради від 11 грудня 2006 року вилучено з постійного користування ВАТ «Ніжинський завод продтоварів» земельну ділянку площею 0,7017 га у зв`язку з відчуженням нежитлових будівель іншому власнику, залишивши у користуванні земельну ділянку площею, 3,1078 га на АДРЕСА_1 . Згідно з інформацією, наданою Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області у листі від 10 липня 2019 року, на земельну ділянку площею 0,7017 га виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 5 років ОСОБА_1 .

Таким чином, на теперішній час згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ЧН № 00000059 від 24 жовтня 1994 року залишається посвідченим право ВАТ «Ніжинський завод продтоварів» на земельну ділянку площею 3,1078 га на АДРЕСА_1 .

Рада листом від 05 червня 2020 року № 01.1-15/6-966 повідомила, що до неї не надходили звернення від ВАТ «Ніжинський завод продтоварів» та ПП «Аверс-Плюс» про припинення права користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .

За твердженням заявника, наявність неприпиненого права постійного користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 перешкоджає наданню цієї земельної ділянки в оренду. Чинність зазначеного державного акта та право постійного користування землею порушує законне право власника земельної ділянки - Ніжинської міської територіальної громади розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд, оскільки не дає можливості передати в оренду земельну ділянку новому власнику об`єктів нерухомого майна, що знаходяться на ній.

На думку заявника, з припиненням юридичної особи без правонаступництва припиняється право постійного користування землею. Тобто, припинення діяльності ВАТ «Ніжинський завод продтоварів», відсутність його правонаступників, відчуження іншим суб`єктам всіх об`єктів нерухомого майна, що розміщені на вказаній земельній ділянці, є підставою для припинення права постійного користування ВАТ «Ніжинський завод продтоварів», посвідченого державним актом на право постійного користування землею серії ЧН № 00000059 від 24 жовтня 1994 року на земельну ділянку площею 3,1078 га на АДРЕСА_1 , на підставі п. «в», «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту, то розпорядником цієї земельної ділянки є рада.

Прокуратура листом від 03 червня 2020 року повідомила раду про наявність зазначених порушень вимог закону, однак рада не вжила відповідних заходів щодо припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою за ВАТ «Ніжинський завод продтоварів» протягом розумного строку, тому наявні підстави для представництва прокуратурою інтересів держави в особі ради.

Перевіривши вказану заяву та додані до неї матеріали, не вбачаю підстав для прийняття заяви до розгляду в порядку окремого провадження та відкриття провадження у справі з огляду на таке.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частинами 1, 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;

1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх;

2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;

3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;

4) усиновлення;

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;

6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі;

7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність;

8) визнання спадщини відумерлою;

9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку;

10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;

11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

У заяві, яка надійшла до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, ставиться питання про становлення факту припинення права постійного користування земельною ділянкою, тобто факту, що має юридичне значення, і розгляд таких справ урегульовано ст. 315 - 319 ЦПК України.

Так, у ч. 1 ст. 315 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно із ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Разом з цим у ч. 4 наведеної статті зазначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Питання підсудності справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розкрите у ст. 316 ЦПК України, зокрема, у ч. 1 цієї статті вказано, що з аява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Однак заява, яка надійшла до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, подана заступником керівника прокуратури в інтересах держави в особі ради, при цьому заінтересованою особою вказано ПП «Аверс-Плюс». Тобто, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано не фізичною особою.

При цьому, як зазначив заявник, чинність указаного державного акта та право постійного користування землею порушує законне право власника земельної ділянки - Ніжинської міської територіальної громади розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд, проте Ніжинська міська територіальна громада не значиться заінтересованою особою.

З огляду на положення вказаних вище норм процесуального права, подана заява не може розглядатися в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право. Зокрема, заявник указав, що припинення діяльності ВАТ «Ніжинський завод продтоварів», відсутність його правонаступників, відчуження іншим суб`єктам всіх об`єктів нерухомого майна, що розміщені на вказаній земельній ділянці, є підставою для припинення права постійного користування ВАТ «Ніжинський завод продтоварів», посвідченого державним актом на право постійного користування землею серії ЧН № 00000059 від 24 жовтня 1994 року на земельну ділянку площею 3,1078 га на АДРЕСА_1 , на підставі п. «в», «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 ЗК України визначено, що суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції сільських, селищних та міських рад належать питання регулювання земельних відносин, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Статтею 12 ЗК України встановлено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Статтею 84 ЗК України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Згідно зі статтею 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 ЗК України, і такими є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Зокрема, питання добровільної відмови від права власності або права постійного користування земельною ділянкою, врегульоване ст. 142 ЗК України, якою передбачено, що п рипинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Разом з цим підставами для примусового припинення прав на земельну ділянку за змістом ст. 143 ЗК України, є: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Таким чином, питання припинення права користування земельною ділянкою регулюється спеціальним законом, яким є ЗК України, і вирішити це питання в інший спосіб, аніж передбачений цим Кодексом, у тому числі шляхом встановлення факту припинення права користування земельною ділянкою за заявою, поданою в порядку окремого провадження, не вбачається можливим, ураховуючи при цьому зміст такої заяви.

Разом з цим зі змісту заяви вбачається, що за державним актом на право постійного користування землею серії ЧН № 00000059 ДП «Ніжинський завод продтоварів», правонаступником якого було ВАТ «Ніжинський завод продтоварів», надано в постійне користування земельну ділянку площею 4,49 га, а площа земельної ділянки, про встановлення факту припинення права постійного користування якою просить заявник, становить 3,1078 га, і посилається на те, що за час користування площа земельної ділянки змінювалася з різних обставин, у тому числі у зв`язку з відчуженням об`єктів нерухомості іншим особам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

В иключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей (ч. 2 ст. 158 ЗК України).

Таким чином, факт, який просить установити заявник, є земельним спором з приводу права постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі державного акта на право постійного користування землею, і такий факт не може розглядатися в порядку окремого провадження.

З огляду на викладене суд вважає, що заявником заявлено вимогу про встановлення факту, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки у спірних правовідносинах вбачається спір про право, який має спеціальний порядок доказування та підлягає розгляду в позовному провадженні, і залежно від суб`єктного складу - цивільного чи господарського судочинства, враховуючи особу заявника, особу, в інтересах якої подано заяву, заінтересовану особу, а також інших осіб (фізичних чи юридичних), прав та обов`язків яких може стосуватися вирішення спірного питання.

Оскільки із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, то в силу вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України це є безумовною підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ч. 4 ст. 315, 259, 260 ЦПК України, -

ухвалив:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради, заінтересована особа - Приватне підприємство «Аверс-Плюс», про встановлення факту припинення права постійного користування земельною ділянкою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя І. М. Шевченко