ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

20 серпня 2020 року м. Харків

Справа № 646/3304/14-ц

Провадження № 22-ц/818/1341/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

Заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк», міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківської області, ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2019 року, постановлену суддею Пілюгіною О.М,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк», Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з заявою в якій просили визнати виконавчі листи, видані на виконання заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2014 року по справі №646/3304/14 такими, що не підлягають виконанню.

Заяву мотивовано тим, що станом на день звернення до суду з заявою обов`язки щодо сплати заборгованості за кредитним договором у заявників відсутні, оскільки звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, яким забезпечувалося виконання кредитного договору, на ім`я іпотекодержателя.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою, у якій просять скасувати ухвалу суду та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Дана справа перебувала у провадженні складу колегії суддів: Піддубний Р.М., Котелевець А.В., Тичкова О.Ю. з 09 січня 2020 року по 16 квітня 2020 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31 січня 2020 року відкрито провадження у справі, ухвалою від 7 лютого 2020 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи та призначено її до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

На виконання пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, згідно розпорядження № 2974 від 16 квітня 2020 року, справу призначено на повторний автоматичний розподіл.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді доповідачу Круговій С.С, в складі колегії суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, а апеляційна скарга - поверненню особі, що її подала.

Згідно пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення від 20 лютого 2014 року у справі «Shishkov v. Russia», заява 26746/05, § 110).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 753/23412/17, (провадження № 61-44581сво18) зроблено висновок щодо застосування положень пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України, згідно з яким відповідно до зазначеної норми ухвала суду щодо задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

З урахуванням вказаного, тлумачення пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України свідчить про те, що оскарження ухвал про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в апеляційному порядку не передбачено.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Отже, у даному випадку відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2019 року, якою було відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

В свою чергу в ухвалі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України»(Skorik v. Ukraine) зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягти.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою та запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. United Kingdom, заява 8225/78, § 57, від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v. France, заява 29731/96, § 96).

При цьому встановлення обмежень щодо апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, переслідує легітимну мету забезпечення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки, як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, заява 18357/91, § 40) право на доступ до суду було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Крім того, відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України і пункту 7 частини третьої статті 2 ЦПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому колегія судів враховує, що обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентується процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може виступати самостійним об`єктом апеляційного оскарження, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Так, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є принцип верховенства права, який серед іншого передбачає, що суди мають правомірно, тобто з дотриманням норм матеріального та процесуального права використовувати надані їм повноваження.

Схожа правова позиція щодо можливості оскарження судових рішень, ухвалення яких не передбачено нормами процесуального права, висловлена в постанові Великої палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к, провадження № 13-16сво18 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/13362/13-ц (провадження 61-14123св19).

Враховуючи положення п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України згідно якого апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2019 року підлягає закриттю, а апеляційна скарга - поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 357, 367, 382, 383, 384, 389,ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк», Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором- закрити, апеляційну скаргу повернути особі, що її подала.

Направити учасникам справи копію ухвали про повернення апеляційної скарги, а скаржнику разом з вказаною ухвалою направити оригінал та копії апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду, у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.Ю. Тичкова

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 20 серпня 2020 року