20.08.2020 Справа № 756/289/20
Справа пр. №2/756/3024/20
ун. №756/289/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс Безпека" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс Безпека" (далі - ТОВ "Мегаполіс Безпека") про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 листопада 2019 року він був звільнений з роботи в ТОВ "Мегаполіс Безпека" за угодою сторін за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Як зазначив позивач, при звільненні роботодавець не виплатив йому заробітну плату у повному обсязі. Заборгованість відповідача становила 6557,10 грн.

Указану суму невиплаченого заробітку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 листопада 2019 року до 26 грудня 2019 року у сумі 7574,82 грн, а також 4000,00 грн на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ "Мегаполіс Безпека".

До початку першого судового засідання у справі ОСОБА_1 подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що 28 грудня 2019 роботодавець у повному обсязі виплатив йому заробітну плату, а тому позивач просив суд стягнути з ТОВ "Мегаполіс Безпека" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 листопада 2019 року до 26 грудня 2019 року у сумі 7574,82 грн, а також 4000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 28 грудня 2019 року ним у повному обсязі виплачено заробітну плату ОСОБА_1 ТОВ "Мегаполіс Безпека" вказувало на те, що позивач у день звільнення не працював, а тому суми, належні до виплати працівникові при звільненні, повинні були бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про такий розрахунок. Такої вимоги ОСОБА_1 не заявляв, проте відповідач самостійно ухвалив рішення про повний розрахунок з позивачем.

З цих підстав ТОВ "Мегаполіс Безпека" стверджувало, що підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування йому моральної шкоди відсутні.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому він зазначив, що 25 листопада 2019 року він не зобов`язаний був бути на роботі, позаяк цього дня він уже був звільнений. Також позивач стверджував, що він звертався до роботодавця щодо виплати йому заробітної плати при звільненні, але йому було відмовлено.

Відповідач у запереченнях проти відповіді на відзив ТОВ "Мегаполіс Безпека" наголосило, що підставою позову ОСОБА_1 є непроведення розрахунку з ним саме у день звільнення. Відповідач вказував на те, що позивач не звертався до підприємства з приводу виплати йому заробітної плати при звільненні.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності його представника до суду не подав.

Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ "Мегаполіс Безпека" на посаду охоронника (а. с. 27-29).

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за угодою сторін за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 102).

Остаточний розрахунок був проведений з позивачем 28 грудня 2019 року (а. с. 52, 67, 68, 69). Цю обставину визнає і позивач у справі.

За нормами ст. ст. 21, 22 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

У ч. 3 ст. 15 зазначеного Закону закріплено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці").

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст. 2411 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Нормою п. 2.2.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, передбачено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

День звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

ОСОБА_1 та ТОВ "Мегаполіс Безпека" спільно визначили, що датою звільнення позивача є 25 листопада 2019 року (а. с. 55, 102).

Таким чином, саме 25 листопада 2019 року було останнім днем роботи ОСОБА_1 у ТОВ "Мегаполіс Безпека", а тому позивач зобов`язаний був у цей день прибути на підприємство та виконувати свої трудові обов`язки.

Натомість у день звільнення ОСОБА_1 був відсутній на роботі. Указана обставина підтверджується актом про відсутність ОСОБА_1 на роботі від 25 листопада 2019 року №37, складеним працівниками ТОВ "Мегаполіс Безпека", та не оспорюється позивачем.

З огляду на наведені обставини за положеннями ст. 116 КЗпП України у відповідача виник обов`язок виплатити належні позивачеві суми не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б засвідчували те, що ОСОБА_1 пред`являв ТОВ "Мегаполіс Безпека" вимоги про проведення розрахунку з ним.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Ураховуючи те, що у день звільнення ОСОБА_1 був відсутній на роботі, позивач не пред`являв ТОВ "Мегаполіс Безпека" вимоги про проведення розрахунку з ним, підстави стверджувати, що відповідачем порушено строк, визначений ст. 116 КЗпП України, для виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум, відсутні.

Зважаючи на наведене, підстав для покладення на ТОВ "Мегаполіс Безпека" відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, у вигляді сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні немає.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Cт. 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на те, що ТОВ "Мегаполіс Безпека" не порушило права ОСОБА_1 на своєчасне отримання належних йому грошових сум при звільненні, підстави для відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди відсутні.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс Безпека " про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 20 серпня 2020 року