УХВАЛА

25 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 760/28876/18

провадження № 61-11998ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до філії «Управління «Укргазтехзв`язок» в особі акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до АТ «Укртрансгаз», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ відокремленого структурного підрозділу філії Управління «Укргазтехзв`язок» в особі АТ «Укртрансгаз» про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани № 446-К від 10 вересня 2018 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ відокремленого структурного підрозділу філії Управління «Укргазтехзв`язок» в особі АТ «Укртрансгаз» від 10 вересня 2018 року за № 446-К про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди, частково відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з того, що належних і допустимих доказів на підтвердження наявності винних дій позивача, які стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за оскаржуваним наказом, відповідачем не надано, та судами не встановлено, у зв`язку з чим суди прийшли до висновку про відсутність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку.

У серпні 2020 року АТ «Укртрансгаз» звернулосьдо суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Укртрансгаз» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до філії «Управління «Укргазтехзв`язок» в особі акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу відмовити.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов