Справа № 136/323/20
Провадження № 22-ц/801/1507/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 рокуСправа № 136/323/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Міхасішина І.В., Шемети Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 136/323/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кривенка Д.Т., дата складення повного тексту рішення невідома, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Липовецький районний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що 8.06.2013 року між АТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, за яким позичальник отримала кредит у розмірі 16 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту, банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено про те, що клієнт дає свою згоду щоб кредитний ліміт встановлювався за рішенням банку і, що клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг (надалі Договір), що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань, станом на 30.11.2019 відповідач допустила заборгованість за договором, в розмірі 1 331 314,75 грн., з яких: 16 180,00 грн. заборгованість за кредитом; 1 308 134,75 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 6 900,00 грн. заборгованість за пенею; 100,00 грн. заборгованість за комісією, які у добровільному порядку не погашає, що стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом.

При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 18.06.2013року по 30.10.2016 року лише у розмірі 132 272,17 грн. та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 06 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено, у зв`язку за його недоведеністю та необгрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку, як незаконне, необгрунтоване та таке, що ухвалене без повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що: із виписки чітко вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами, отримувала кошти через банкомат, розраховувалась за товари та послуги, частково погашала наявну заборгованість та продовжувала користуватись кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці, а отже, це все доказує, що нею було отримано кредитну картку та визнано укладення кредитного договору. Також скаржник зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Вважає, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами факт укладення договору, ознайомлення з його умовами та використання кредитних коштів.

Враховуючи зазначене, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06.07.2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам відповідає не у повній мірі.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступних обставин.

Відповідно до анкети-заяви від 18.06.2013 року, ОСОБА_1 ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ КБ «Приватбанк» виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка Універсальна/Cold», у графі бажаний кредитний ліміт проставлено 40 000 грн.

Вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком Договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги, станом на 30.11.2019 року відповідач допустила заборгованість за договором, в розмірі 1 331 314,75 грн., з яких: 16 180,00 грн. заборгованість за кредитом; 1 308 134,75 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 6900,00 грн. заборгованість за пенею; 100,00 грн. заборгованість за комісією, при цьому, позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість частково за період з 18.06.2013 року по 30.10.2016 року, лише в розмірі 132272,17 грн., яка складається з наступного: 16180,00 грн. - заборгованість за кредитом; 116092,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.5-7).

Далі суд вказав, що відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, останній визначив ліміт по платіжній картці 40 000 грн., у той час як у позові позивач зазначає його розмір 16000 грн., відсутні докази про зміну розміру кредитного ліміту; анкета - заява не містить будь-яких даних про видачу кредитної картки, строку її дії, доказів отримання відповідачем кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, окрім її виду, не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем виду банківських послуг, розміру процентної ставки, тощо, крім особистих даних та підпису відповідача,отож підстав вважати, що у відповідача виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку, відсутні, як відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу конкретного кредитного ліміту та видачу кредитної картки «Універсальна/Cold».

Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що саме з наданими до позову Умовами та Правилами надання банківських послуг знайомився відповідач та погодився з ними, підписавшись у анкеті-заяві.

За таких обставин та з огляду на норми ст. ст. 1046, 1054 ЦК України; ст.ст. 13,81, 83, ЦПК України; правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові у справі №703/3063/18 від 27.03.2020 року, суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог та про відмову у задоволенні позову.

Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується з даним висновком суду першої інстанції через наступне.

Правова позиція Верховного Суду, викладена у Постанові у справі №703/3063/18 від 27.03.2020 року, на яку суд першої інстанції опирався в оскаржуваному рішенні, не може бути застосована у даному випадку, оскільки вона стосується інших обставин, де відповідач заперечував проти позову, звернувшись у суд із зустрічним позовом про визнання неукладеним договору споживчого кредиту та де у анкеті-заяві був відсутній бажаний кредитний ліміт.

У даній справі, відповідно до анкети-заяви від 18.06.2013 року, ОСОБА_1 ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ КБ «Приватбанк», виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка Універсальна/Cold» з бажаним кредитним лімітом - 40 000 грн., підписавши вказану анкету-заяву. (а/с8).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги, станом на 30.11.2019 року, відповідач допустила заборгованість за договором, в розмірі 1 331 314,75 грн., з яких: 16 180,00 грн. заборгованість за кредитом; 1 308 134,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6900,00 грн. заборгованість за пенею; 100,00 грн. заборгованість за комісією, але позивач у своєму позові просив суд стягнути із відповідача заборгованість частково за період з 18.06.2013 року по 30.10.2016 року, в розмірі 132272,17 грн., яка складається з наступного: 16180,00 грн. - заборгованість за кредитом; 116092,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.2-7).

При цьому, позивач вважає, що відповідачка підтвердила, підписом у заяві, свою згоду на те, що вказана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг (надалі Договір); що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту; відповідачка, отримавши кредит, не надавала своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 30.11.2019 рокудопустила вказану заборгованість.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Проте, колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Проте, у даній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді процентів за користування кредитом.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.06.2013 року, посилався на витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитом та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за відсутності у заяві домовленості сторін про сплату процентів, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою.

Оскільки, витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.06.2013 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність у вигляді процентів за користування кредитом.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 116092, 17 грн.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Разом з тим, враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 з ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2020 року про відкриття провадження у даній цивільній справі отримала копію позовної заяви ( а/с54), у якій вказана кредитна заборгованість, проте ніяким чином не заперечила проти позову та отримання кредитних коштів; що на а/с8 міститься анкета-заява ОСОБА_1 на отримання кредитного ліміту у розмірі 40000 грн. з підписами відповідачки, а також з урахуванням розрахунку заборгованості на а/с5, колегія суддів вважає доведеним, що відповідачка отримала від позивача кредитні кошти у сумі 16180 грн., тому їх необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача, відповідно до норми частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час та норми ч.1 ст. 1049 ЦК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, а саме: про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16180 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Щодо наданої до апеляційної скарги виписки з картки № НОМЕР_1 , вона не була предметом розгляду у суді першої інстанції, через те не береться до уваги при перегляді справи судом апеляційної інстанції, виходячи з норми ч.3 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

За нормою ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку, зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути 252,20 грн. судового збору за позовну заяву та 378 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06 липня 2020 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаюча за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (; ІПН 21, юридична адреса: м. Київ вул. Грушевського, 1Д) - 16180 грн. заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 18.06.2013 року. В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 252,20 грн. судового збору за позовну заяву та 378 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: І.В. Міхасішин

Т.М. Шемета