Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку у праві власності на квартиру з припиненням права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 з вимогою стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/ 2 частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 281 370,50грн.; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/ 2 частку квартири АДРЕСА_1 після виплати ОСОБА_3 повної грошової компенсації вартості належної ОСОБА_1 1/ 2 частини вищезазначеного майна.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 та має право володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаною квартирою. 05.04.2019 року ОСОБА_5 продав свою частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . ОСОБА_3 є власником Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 . підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 170706294 від 18.06.2019 року. Однак відповідач не впускає позивача до вищевказаної квартири та створює мені перешкоди в користуванні належним їй майном. З приводу вищевказаної протиправної поведінки відповідача позивач ОСОБА_1 неодноразово верталася до правоохоронних органів, однак, натомість, отримую лише відписки з рекомендацією звертатися до суду. Крім того, відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 25.06.2018 року вартість квартири АДРЕСА_2 становить 562 741 грн. 00 коп., відповідно вартість 1/2 частки вказаної квартири становить 281 370 грн. 50 коп. Оскільки є неможливим виділ в натурі належної позивачу частки квартири, якою повністю користується відповідачка, матеріальна компенсація за таке володіння та користування нею не сплачується, спільне володіння та користування квартирою є неможливим, та, виходячи з рівності прав співвласників щодо володіння та користування часткою майна, вважає за можливе стягнути з відповідача грошову компенсацію на користь ОСОБА_1 за частку квартири, залишивши квартиру у власності відповідача.

17 жовтня 2019 року представником відповідача ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву зазначила, що відповідач позов не визнає з наступних підстав. Так, Позивач в своєму позові зазначає, що володіє !4 частиною спірної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вартість якої становить нібито 281 370,50 грн. При цьому, зазначаючи вартість частини спірної квартири, Позивач посилається на звіт про оцінку майна від 11.09.2019 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «М-Консалт». Виходячи з аналізу зазначеного звіту, даний звіт не являється висновком експерта, в розумінні ст. 102 та ст. 106 ЦПК України. Крім того, твердження позивача що відповідачем чиняться перешкоди в користуванні майном не відповідають дійсності. Позивач добровільно, з власної волі вже тривалий час не проживає у спірній квартирі, виїхала на постійне проживання в інше житло, чого власне й не заперечує сама позивач. Також, як вбачається з матеріалів справи, до спірної квартири як до житла - Позивач інтерес не виявляє, витрат по утриманню спірної квартири вже тривалий час не несе. З моменту придбання Ѕ частини спірної квартири, витрати по її утриманню в цілому несе виключно відповідач, що підтверджується квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг. Також, відповідач зазначає, що пропозиції укласти договір оренди чи будь-яку іншу угоду користування майном від позивача - не надходили. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач фактично просить суд примусити відповідача сплатити їй певну суму грошових коштів. Суд має з`ясувати, чи є можливість у відповідача сплатити ці кошти, чи не завдасть це відповідачу надмірної фінансової оди, чи не поставить Відповідача таке примушування у скрутне матеріальне становище. Відповідач заявляє, що не володіє коштами в сумі 281 370,50 грн., таких коштів у немає та відповідно, відповідач не має фінансової можливості сплатити ці кошти позивачу.

Позивач та її представник в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали в повному обсязі, просили задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечували в повному обсязі, просили відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

14 серпня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. (а.с.69)

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 набули право власності на вище вказану квартиру на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2012 року. (а.с.13-16).

В подальшому, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу частини квартири від 05 квітня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. відчужив належну йому на праві приватної власності належну йому Ѕ частину квартири.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності, в рівних частках, сторонам у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 22-24).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 . (а.с.109 звор.)

Відповідно до технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається з однієї кімнати площею 12,6кв.м., вбиральні, коридору та кухні. (а.с.17-19).

Згідно Звіту про незалежну оцінку від 11 вересня 2019 року, загальна вартість квартири АДРЕСА_1 , без ПДВ, становить 563 936,00грн., вартість Ѕ частки квартири становить - 281 370,50грн. (а.с.75-96)

За змістом положень ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як серед іншого, висновками експертів.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Звертаючись з позовом до суду позивач мав на меті позбутися належної йому частки в квартирі шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації за його частку в квартирі та визнання права власності на всю квартиру за відповідачем.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі №6-2925цс15, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Як убачається з наявних в матеріалах справи доказів, що посвідчують технічні характеристики спірної квартири, виділ належної позивачу частки квартири в натурі є неможливим, квартирою фактично користується відповідач по справі, при цьому спільне проживання сторін в даній квартирі є неможливим.

Водночас, згідно з вимогами частин 4 і 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Висуваючи заперечення проти позову, відповідач посилається на відсутність коштів в сумі 281370.50 гривень та не має фінансової можливості сплатити дану суму позивачу. Крім того, позивач самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , працює в ПП «Деблер-Люкс» на посаді менеджера зі збуту та її сумарний дохід за період квітень 2019 року-вересень 2019 року складає 21 254,40 гривень без урахування ПДВ. (а.с. 118).

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилася дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 115). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. (а.с. 116-117).

Також, на обґрунтування обставин зазначених у відзиві на позовну заяву, відповідач надала копії квитанцій про сплату нею комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_4 .

За встановлених обставин, суд вважає доведеним обставини неспроможності відповідача за майновим станом виплатити позивачу грошову компенсацію за частку квартири в розмірі 281 370, 50грн., розмір якої визначено позивачем у позовній заяві, в той же час стягнення з відповідача суми компенсації може призвести до звернення стягнення на квартиру, її примусового продажу й порушення законних прав відповідача.

Крім того, фактично відповідач не надала згоди викупити у позивача її частку в праві власності, а примушувати до цього також є порушенням її прав, оскільки законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку за відсутності юридично важливих обставин.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, а також норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку у праві власності на квартиру з припиненням права власності.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 3, 16, 316, 317, 319, 321, 356, 358, 364 ЦК України, ст. ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку у праві власності на квартиру з припиненням права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 січня 2020 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О. Яровенко