Дата документу 14.02.2020 Справа № 335/5829/17
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 335/5829/17 Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
провадження № 22-ц/807/785/20
УХВАЛА

14 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі судді-доповідача Маловічко С.В., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у справі за позовом Інституту Військово-Морський Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 26.12.2019 року Інститут Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" направив до суду поштою апеляційну скаргу, за якою не може бути відкрито апеляційне провадження з наступних підстав.

Скаржником пропущено строк на подачу апеляційної скарги на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга направлена поштою 26.12.2019 року, та складалась у відповідності до вимогЦПК України в ред. після набуття 15.12.2017р. чинності змінами, внесеними на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року до цивільно-процесуального кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 перехідних положень ЦПК України в новій редакції судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, для з`ясування дотримання строку на апеляційне оскарження, застосуванню підлягають строки, встановлені статтею 297 ЦПК України в ред. 18.03.2004р.

Відповідно до ст. 294 ч. 1 ЦПК України (у редакції ЦПК, що діяла на час постановлення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції 14.11.2017 року. Апеляційна скарга подана до суду 26.12.2019, тобто, поза межами законодавчо визначеного строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі Інститут Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" вказує на те, що 29.12.017 року Інститут Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" вже звертався до суду з апеляційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року разом із клопотанням про відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, але апеляційним судом було відмовлено у цьому клопотанні та залишено апеляційну скаргу без руху, а в подальшому визнано неподаною та повернуто позивачу. Також посилався на відсутність асигнування для сплати судового збору та відсутність юрисконсульта в інституті, що позбавляло його можливості належним чином реалізувати право на апеляційне оскарження.

Ухвалою судді Апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року відмовлено скаржнику у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" залишено без руху із наданням 10ти денного терміну з дня вручення копії цієї ували для надання суду апеляційної інстанції оригіналу квитанції про оплату судового збору в сумі 2 400 грн.

У зв`язку із відсутністю державних асигнувань для сплати судового збору, можливість виконати вимоги ухвали апеляційного суду від 29.01.2018 року в інституту була відсутня.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2018 року апеляційну скаргу Інституту було визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Скаржником було вказано, що в подальшому асигнування для сплати судового збору в Інституті були відсутні. Крім того, представник Інституту був звільнений 12.10.2018 року у зв`язку із скороченням посади. До призначення на посаду помічника начальника Інституту з правової роботи 06.06.2019 року в Інституті фактично була відсутня посадова особа з юридичною освітою, яка б могла представляти інтереси Інституту в судах.

Ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2020 року причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року визнані неповажними.

Апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року залишено без руху. Надано скаржнику строк десять днів з дня отримання копії ухвали для направлення до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із викладенням інших поважних причин пропуску останнього та зазначенням підстав для поновлення цього строку.

11 лютого 2020 року на виконання ухвали Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2020 року Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» подав оновлену заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Щодо поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження в заяві від 11 лютого 2020 року скаржник посилається на ті ж самі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду, які ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2020 року вже були визнані не поважними.

Зокрема, за змістом обох клопотань вбачається, що підставами поважності пропуску строку є те, що несвоєчасне подання апеляційної скарги зумовлено відсутністю асигнування для сплати судового збору та відсутністю юрисконсульта в інституті, що позбавляло позивача можливості належним чином реалізувати право на апеляційне оскарження.

Проте, вказані доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Зазначення в змісті клопотання причиною пропуску строку на апеляційне оскарженнярішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року відсутність в Інституті посадової особа з юридичною освітою не свідчить про поважність причин, оскільки скаржник є юридичною особою, має відповідний штат працівників та зобов`язаний дотримуватись встановлених процесуальним законом вимог.

Процесуальні строки починають відраховуватись не від дня, коли апелянт призначив на посаду помічника начальника Інституту з правової роботи, а від дня отримання копії цього рішення позивачем в особі уповноваженого представника, який відповідає за отримання поштової кореспонденції.

Клопотання про відстрочення сплати судового збору через відсутність асигнувань вже вирішувалось апеляційним судом при першому зверненні з апеляційною скаргою, в задоволенні якого відмовлено, відтак і на тепер ці обставини (відсутність коштів у державної установи) не може бути поважною причиною для поновлення строку, який пропущено позивачем терміном у 2 роки.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадку, коли апеляційна скарга подана особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року справу було призначено в судове засідання на 05 липня 2017 року на 09-50 год. (а.с. 20).

Копію вищевказаної ухвали про призначення справи до розгляду позивач отримав 12.06.2017 року, що підтверджується розпискою про одержання судової повістки про виклик у суду (а.с. 23).

Судову повістку про виклик до суду в судове засідання призначене на 17.08.2017 р. на 16-30 позивач отримав 31.07.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення потового відправлення (а.с. 32).

Судову повістку про виклик до суду в судове засідання призначене на 04.10.2017 р. на 14-00 позивач отримав 05.09.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення потового відправлення (а.с. 38).

Судову повістку про виклик до суду в судове засідання призначене на 14.11.2017 р. на 09-30 позивач отримав 25.10.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення потового відправлення (а.с. 50).

Таким чином матеріали справи свідчать про те, що скаржник був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Копію оскаржуваного рішення позивач отримав поштою 16 грудня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення потового відправлення (а.с. 93).

Між тим, апеляційна скарга подана Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" лише 26.12.2019 року, тобто через 2 роки та 1 місяць після ухвалення оскаржуваного рішення та через 1 рік та 11 місяців після подання первинної апеляційної скарги.

Положення статті 358 ЦПК України в ред. від 2017 р. передбачають можливість поновлення строків на апеляційне оскарження після спливу річного строку з дня складання повного тексту рішення лише у випадку, коли особа не була залучена до участі у справі і не знала про судове рішення, а також, коли мались непереборні обставини.

Проте, скаржник не зазначив непереборних обставин, які перешкоджали б йому подати апеляційну скаргу своєчасно, принаймні до спливу 1 року з дати ухвалення рішення.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду не мають правового значення при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги, оскільки така скарга подана після спливу одного року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо при цьому не завдається шкоди самій суті права і переслідується легітимна мета за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм в тому числі і процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини зазначав, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства, які призначені для належного відправлення правосуддя та забезпечення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Дія 97" проти України (заява № 19164/04) від 21 жовтня 2010 року, пункт 47).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Разом з тим, сторони у розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня ухвалення рішення особою, обізнаною про розгляд справи, а також враховуючи відсутність обставин, передбачених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у справі за позовом Інституту Військово-Морський Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі відмовити.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Маловічко