Справа № 461/4265/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/842/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника Центральної міської лікарні м. Рівне

Гурської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

в червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Центральної міської лікарні м. Рівне, в якому просила стягнути з відповідача на її користь вартість проїзду до місця проходження інтернатури (м. Рівне) у розмірі 66,80 грн., вартість проїзду до місця проходження інтернатури (м. Львів) у розмірі 66,80 грн., вартість проїзду до місця роботи (м. Рівне) після закінчення інтернатури у розмірі 68,88 грн., витрати під час проходження інтернатури у м. Київ у розмірі 5892,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 01.08.2012 року її прийнято на посаду лікаря-інтерна Центральної міської лікарні м. Рівне за спеціальністю «Нейрохірургія» згідно з наказом № 104-К з 01.08.2012 р. по 30.06.2015 р. з посадовим окладом 1460 грн. згідно з направленням на роботу МОЗ № 115 від 2012 року. В інтернатурі перебувала в період: з 01.08.2012 р. по 31.07.2015 р. 01 серпня 2015 року була прийнята на посаду лікаря-нейрохірурга для надання цілодобової допомоги у зв`язку із закінченням проходження інтернатури згідно наказу головного лікаря Рівненської ЦМЛ від 23 серпня 2015 року № 93 к. Станом на день подання позовної заяви адміністрацією Центральної міської лікарні м. Рівне їй не компенсовано витрати за період проходження інтернатури, не оплачено проїзд до місця проходження інтернатури (м. Рівне, м. Львів); не оплачено проїзд до місця роботи (м. Рівне) після закінчення інтернатури, вартість яких підтверджується проїзними документами. Крім того зазначає, що на час роботи лікаря-інтерна за спеціальністю «Нейрохірургія» в центральній міській лікарні м. Рівне не нараховано та не виплачено добові витрати під час проходження інтернатури у м. Київ у розмірі 5892,30 грн. Просила позов задовольнити у повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центральної міської лікарні м. Рівне про стягнення коштів - відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим і прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції застосував нормативно-правові акти, що не підлягають застосуванню, а саме постанову КМ України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами, організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів та наказ Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року № 59 «Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», оскільки під час проходження інтернатури та доїзду до місця роботи у службовому відрядженні не перебувала. Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до п. п. 7.1,7.2. наказу МОЗ України № 291 від 19.09.96 року «Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатури) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів III-IV рівня акредитації медичних факультетів університетів» проїзд молодих спеціалістів, які мають направлення на роботу, до місця спеціалізації (інтернатури) і місячна відпустка до початку підготовки в інтернатурі оплачується за рахунок коштів замовника, до якого їх направлено на роботу. Проїзд лікарів (провізорів) спеціалістів, які закінчили інтернатуру, до місця роботи сплачується закладами (установами), в які вони направляються після закінчення інтернатури на постійну роботу, а відтак зазначені законодавчі положення не містять вимог про необхідність надання роботодавцю оригіналів проїзних документів, тому таке ненадання не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, зазначає, що роботодавець при наявності наміру оплатити проїзд молодого спеціаліста, не був позбавлений можливості затребувати оригінали проїзних документів, у випадку, якщо такі були йому необхідні, проте до неї відповідач про надання таких документів не звертався. Також зазначає, що підприємство яке відряджає працівника, зобов`язане ознайомити його з кошторисом витрат, а також з вимогами нормативно-правових актів стосовно звітування про використання коштів, виданих на відрядження. Відрядженому працівником перед виїздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Вказує на те, що Рівненська МЦЛ не забезпечила її коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом), який мав би бути виплачений перед виїздом у відрядження. Зазначає і те, що таких виплат не було здійснено перед жодним з направлень на очну частину інтернатури. Також, покликається на те, що Рівненська МЦЛ не ознайомлювала її з кошторисом витрат та з вимогами нормативно-правових актів стосовно звітування про використання коштів, виданих на відрядження. Відтак, зазначає, що Рівненська ЦМЛ, направляючи її для проходження інтернатури, не розглядала таке направлення як службове. Враховуючи зазначене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника Центральної міської лікарні м. Рівне Гурської Н.О. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження під ставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 після закінчення навчання у медичному факультеті Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького у 2012 році отримала направлення на роботу №115, згідно якого остання направляється в розпорядження УОЗ Рівненська ОДА Рівненська ЦМЛ для роботи на посаді лікаря-нейрохірурга. Встановлено дату прибуття 01.08.2012 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією направлення.

Відповідно до наказу №104-к від 01.08.2012 року «Про прийняття лікарів-інтернів в ЦМЛ м. Рівне» прийнято на посаду лікаря-інтерна в ЦМЛ м. Рівне з виплатою заробітної плати в Центральній міській лікарні ОСОБА_1 за спеціальністю «Нейрохірургія» з 01.08.2012 року по 30.06.2015 року.

Наказом № 93к від 23 липня 2015 року лікаря-інтерна за спеціальністю «Нейрохірурхія» ОСОБА_1 переведено на посаду лікаря-нейрохірурга для надання цілодобової допомоги нейрохірургічного відділення на 1 ставку з 01 серпня 2015 року у зв`язку із закінченням проходження інтернатури. Посадовий оклад станом на 01.08.2015 р. становить 1678 грн, з 01.09.2015 року посадовий оклад становить 1845,80 грн.

Згідно з наказом Департаменту охорони здоров`я ЛОДА від 11.08.2014 № 622-к «Про лікаря- інтерна ОСОБА_1 » останній дозволено проходити заочну частину інтернатури за фахом «нейрохірургія» на базі комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова. Виплату заробітної плати ОСОБА_1 проводити по місцю зарахування на посаду лікаря-інтерна (ЦМР м. Рівне).

Відповідно до додатку № 7 до позовної заяви, ОСОБА_1 надала суду копії

1)проїзного документу № 685127 від 29.07.2012 р. сполученням Львів Рівне, що підтверджує оплату вартості проїзду в 66,80 грн.

2)проїзного документу № 833250 від 01.07.2014 р. сполученням Рівне - Львів, що підтверджує оплату вартості проїзду в 66,80 грн.

3)проїзного документу № 800735 від 23.07.2015 р. сполученням Львів Рівне, що підтверджує оплату вартості проїзду в 66,80 грн.

28.09.2017 року ОСОБА_1 зверталась до головного лікаря Рівненської центральної міської лікарні про здійснення оплати місячної відпустки, переїзду до м. Рівне для проходження інтернатури,проїзд до місця роботи після закінчення інтернатури, додала копії вище перелічених проїзних документів.

Відповідно до п.7.1 Наказу МОЗ №291 від 19.09.1996 року «Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівня акредитації медичних факультетів університетів» проїзд молодих спеціалістів, які мають направлення на роботу, до місця спеціалізації (інтернатури) і місячна відпустка до початку підготовки в інтернатурі сплачується за рахунок коштів замовника, до якого їх направлено на роботу.

Пунктом 7 Постанови КМУ від 02.02.2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що відправляютъся у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» встановлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються:

1) витрати:

на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті);

на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях;

на побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання у місцях проживання (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), але не більш як 10 відсотків сум добових витрат для держави, до якої відряджається працівник, визначених у додатку 1 до цієї постанови, за всі дні проживання;

на бронювання місць у готелях (мотелях) у розмірах не більш як 50 відсотків вартості місця за добу;

на користування постільними речами в поїздах;

на оформлення закордонних паспортів;

на оформлення дозволів на в`їзд (віз);

на оплату вартості страхового поліса життя або здоров`я відрядженого працівника або його цивільної відповідальності (у разі використання транспортного засобу) за наявності оригіналу такого поліса з відміткою про сплату страхового платежу, якщо згідно із законами держави, до якої відряджається працівник, або держав, територією яких здійснюється транзитний рух до зазначеної держави, необхідно здійснити таке страхування;

на обов`язкове страхування та інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження;

на оплату службових телефонних розмов.

28.09.2017 року ОСОБА_1 зверталась до головного лікаря Рівненської центральної міської лікарні про здійснення оплати місячної відпустки, переїзду до м. Рівне для проходження інтернатури,проїзд до місця роботи після закінчення інтернатури, додала копії вище перелічених проїзних документів.

Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 № 59 Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 р. за № 218/2658, а саме ст. 14 Розділу 1 передбачено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України. У разі відрядження за кордон підтвердні документи, що засвідчують вартість понесених за кордоном у зв`язку з таким відрядженням витрат, оформлюються згідно із законодавством відповідної держави.

Згідно з п. 12 Розділу 2 вказаної Інструкції витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов`язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі на чартерні рейси; рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання; страхових полісів тощо.

Судом першої інстанції на підставі пояснень позивачки, представника відповідача, на підставі копії заяви ОСОБА_1 від 28.09.2017 року, встановлено, що ОСОБА_1 не зверталася до відповідача з оригіналами проїзного документу № 685127 від 29.07.2012 р. , проїзного документу № 833250 від 01.07.2014 р., проїзного документу № 800735 від 23.07.2015 р., до заяви про здійснення оплати місячної відпустки, переїзду до м. Рівне для проходження інтернатури, проїзд до місця роботи після закінчення інтернатури додала копії проїзних документів.

А відтак, відмовляючи у задоволенні цієї позовної вимоги, суд першої інстанції з врахуванням вищенаведених нормативних актів, за відсутності оригіналів проїзних документів, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості проїзду до місця проходження інтернатури (м. Рівне) у розмірі 66, 80 грн., вартості проїзду до місця проходження інтернатури (м. Львів) у розмірі 66, 80 грн., вартості проїзду до місця роботи (м. Рівне) після закінчення інтернатури у розмірі 68, 88 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який підставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача добових витрат під час проходження інтернатури у м. Києві, з огляду на таке.

Матеріалами спарив безспірно підтверджується, що на підставі наказу головного лікаря від 30.08.2012 р. № 75-кв, яким позивача скеровано на очний цикл інтернатури в Національну медичну академію післядипломної освіти з 03.09.12 р. по 28.02.13 р., тривалістю 151 к. д.; наказу головного лікаря від 05.11.2013 р. № 43-кв, яким позивача скеровано в м. Київ у Національну медичну академію післядипломної освіти на ліцензійні іспити «Крок 3.Загальна лікарська підготовка» з 11.11.13 по 13.11.13 р., тривалістю 3 к.д.; наказу головного лікаря від 26.02.2014 р. № 19-кв , яким позивача скеровано на очний цикл інтернатури в Національну медичну академію післядипломної освіти з 03.03.14р. по 27.06.14 р., тривалістю 117 к. д.; наказу головного лікаря від 12.05.2015 №45-кв скеровано на очний цикл інтернатури в Національну медичну академію післядипломної освіти з 05.05.15 р. по 30.06.15 р., тривалістю 57 к.д. ОСОБА_1 перебувала у відрядженні.

Відповідно до додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2011 року «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» розмір добових на час відряджень ОСОБА_1 становив 30.00 грн., а лише з 19.04.2017 року збільшено розмір добових до 60.00 грн.

А відтак, розмір добових за час перебування ОСОБА_1 у відрядженні слід рахувати виходячи з 30.00 грн. в день, що спростовує розрахунок добових за весь період перебування у відрядженні, зазначений ОСОБА_1 у позовній заяві, що становить 8832.00 грн.

Крім цього, відповідно до п. «в» ч. 1 постанови Кабінету Міністрів № 695 від 28.06.1997 року «Про гарантії і компенсації для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки, навчання інших професій з відривом від виробництва» таким працівникам гарантується виплата добових за кожен день перебування у дорозі у розмірі, встановленому законодавством для службових відряджень. Іногороднім працівникам протягом першого місяця навчання добові виплачуються в розмірі, встановленому законодавством для службових відряджень, а в наступні місяці, до закінчення терміну навчання, тим, хто одержує заробітну плату у розмірі менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виплачується стипендія в розмірі 20 відсотків добових.

А відтак, за період інтернатури з 03.09.2012 року до 28.03.2013 року (151 календарний день) має бути нараховано 960.00 грн. (30 к.д. х 30 .00грн. + 2.к.д.х30.00 грн. в дорозі); за період інтернатури з 11.11.2013 року до 12.11.2013 року (2 календарні дні) має бути нараховано 60.00 грн. (30.00 грн. х 2 дні); період інтернатури з 03.03.2014 року до 27.06.2014 року (117 календарних днів)

Має бути нараховано 960.00 грн.( 30 к.д. х 30.00 грн. + 30.00 грн. х на 2 к.д. в дорозі); період інтернатури з 12.05.2015 року до 30.06.2015 року має бути нараховано 960.00 грн. ( 30 к.д. х 30.00 грн. + 30.00 грн. х 2 к.д. в дорозі), а відтак, розмір добових за всі періоди відрядження за час проходження ОСОБА_1 інтернатури становить 2940 .00 грн.

Оскільки ОСОБА_1 одержувала заробітну плату у більшому розмірі, ніж 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, стипендія в розмірі 20 відсотків добових в наступні місяці до закінчення терміну навчання їй правомірно не нараховувалась.

З наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення №2763 від 26.12.2017 року вбачається, що 26.12.2017 року ОСОБА_1 було перераховано 4300 грн. 30 коп. відрядних (добових) згідно наказів про відрядження, з яких 2940.00 грн. добових та 1360.30 грн. компенсації вартості проживання.

За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який встановивши вищезазначені обставини, керуючись нормами чинного законодавства, дійшов до вірного та обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Мельничук О. Я.