Провадження №2/523/991/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (ПрАТ «СК «Юнівес») про стягнення страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 29953,78 грн., які були сплачені ним 23.08.2019 року ОСОБА_2 як відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30.01.2019 року у справі №523/12570/17. Також, до позивних вимог входить стягнення з відповідача судових витрат в сумі 32800,52 грн. та пені за несвоєчасне відшкодування позивачу страхових виплат за період з 29.11.2019 року по день ухвалення судового рішення.

Позов обґрунтовується тим, що з вини позивача 19.12.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль ОСОБА_3 отримав механічні ушкодження.

Відповідальність ОСОБА_1 застрахована ПрАТ «СК «Юнівес», встановлено ліміт відповідальності страховика за спричинення застрахованою особою матеріальної шкоди в розмірі 50000 грн., розмір франшизи - 0.

ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ «СК «Юнівес» і відповідно до страхового акту від 14.04.2017 року їй здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 18756,09 грн.

ОСОБА_2 не погодилась з таким розміром страхового відшкодування та звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди спричиненої в результаті ДТП що сталося 19.12.2016 року.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30.01.2019 року по справі №523/12570/17 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто на її користь матеріальні збитки завдані в наслідок ДТП - 29953,78 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили 02.07.2019 року.

23.08.2019 року ОСОБА_1 добровільно виконав рішення суду та відшкодував ОСОБА_2 шкоду в розмірі 29953,78 грн.

Позивач зазначає, що правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування від особи, яка її завдала, що ОСОБА_2 і зробила.

В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між завдавачем шкоди та потерпілим припиняється (ст.599 ЦК України), якщо його недостатньо для повного відшкодування - деліктне зобов`язання зберігається до виконання завдавачем шкоди обов`язку згідно ст.1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати, якщо страховик визначає його меншим страхової суми, може бути оспорений завдавачем шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі і частково відшкодувала шкоду згідно ст.1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору і здійснив потерпілому страхову виплату не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її відповідальності.

В порядку визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_1 30.08.2019 року звернувся до страховика - ПрАТ «СК «Юнівес» із заявою про страхове відшкодування де просив відшкодувати йому кошти що виплачені потерпілому згідно судового рішення по справі №523/12570/17 в розмірі 29953,78 грн. та понесені ним судові витрати в розмірі 32800,52 грн., які складаються із: судового збору по справі №523/12570/17 в розмірі 3415,52 грн.; витрати позивача на проведення товарознавчої експертизи - 6864,00 грн.; поштові витрати - 521,00 грн.; витрат на правничу допомогу в розмірі 22000,00 грн.

Станом на день звернення до суду з позовом що розглядається, ПрАТ «СК «Юнівес» не надав жодної відповіді та не виконав дії які передбачені ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до наведеного у позивача виникло право на стягнення пені відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 622,04 грн. (сума боргу - 29953,78 грн., період розрахунку з 29.11.2019 року по 24.12.2019 року).

Позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 20.01.2016 року по справі 6-2808цс15.

Представник відповідача надав суду відзив на позов в якому посилається на необґрунтованість позовних вимог з підстав:

Відповідач виконав свій обов`язок передбачений ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснив виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 на підставі страхового акту №ГО-4937/ЦО від 14.04.2017 року, згідно Звіту про оцінку №130417-7 від 13.04.2017 року, в розмірі 18756,09 грн.

Відповідач діяв відповідно до положень п.1.3 ст.1, ст.35, п.36.4 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначені норми Закону передбачають, що виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому і не передбачають подання винуватцем в ДТП заяви до страховика.

ОСОБА_3 , як позивач по справі №523/12570/17, свої вимоги адресувала саме до ОСОБА_1 і в цій справі ПрАТ «СК «Юнівес» було нею залучено в якості третьої особи без самостійних вимог, тобто потерпіла вважала, що ПрАТ «СК «Юнівес» виконав свій обов`язок передбачений страховим полісом. Суди першої та апеляційної інстанції по справі №523/12570/17 не розглядали та не вирішували питання про невиконання ПрАТ «СК «Юнівес» обов`язків страховика за договором у частині виплати відшкодування шкоди, не визначав розміру цього виду шкоди як страхового відшкодування і не перевіряв обставин його виплати страховиком. Потерпіла ОСОБА_3 не відмовлялась від права наданого їй договором та реалізувала його шляхом подання заяви про страхове відшкодування та отримання грошових коштів.

Посилання ОСОБА_1 на вимогу про стягнення пені є недоцільним так як він не є потерпілим.

Посилання ОСОБА_1 на вимогу про стягнення судових витрат не підтверджене доказами.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свою правову позицію.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином.

Судом встановлено:

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30.01.2019 року, по цивільній справі №523/12570/17, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - АТ «Авто Страхування», ПрАТ «СК «Юнівес», про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальний збиток в розмірі 29953,78 грн. та судовий збір у розмірі 724,02 грн. (а.с.25).

Рішення суду набрало законної сили відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 02.07.2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02.08.2019 року у відкритті провадження відмовлено.

23.08.2019 року ОСОБА_1 добровільно виконав рішення суду по справі №523/12570/17 та передав ОСОБА_3 29953,78 грн., про що складена розписка (а.с.38).

30.08.2019 року ОСОБА_1 подав до ПрАТ «СК «Юнівес» заяву про страхове відшкодування виплаченого ним відшкодування шкоди по справі №523/12570/17 в розмірі 29953,78 грн. та понесені по справі №523/12570/17 судові витрати в розмірі 32800,52 грн.(а.с.58). Заява подана в порядку ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Незадоволення зазначеної заяви стало підставою для звернення до суду.

Сума грошових коштів, що заявлені до стягнення: відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в розмірі 29953,78 грн.; судові витрати в розмірі 32800,52 грн., які складаються із судового збору по справі №523/12570/17 в розмірі 3415,52 грн.; витрати позивача на проведення товарознавчої експертизи - 6864,00 грн.; поштові витрати - 521,00 грн.; витрат на правничу допомогу в розмірі 22000,00 грн.

Розрахунок пені (2-х ставок НБУ) визначено у розмірі 622,04 грн. (сума боргу - 29953,78 грн., період розрахунку з 29.11.2019 року по 24.12.2019 року).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30.01.2019 року та постановою Одеського апеляційного суду від 02.07.2019 року, по цивільній справі №523/12570/17, встановлені обставини:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.01.2017 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні ДТП, яка сталася 19.12.2016 року, та в результаті якої автомобіль ОСОБА_3 NISSAN TIIDA, р/н НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ СК «Юнівес» згідно страхового полісу №АЕ/7399506 від 27.12.2015 року.

Страховий поліс №АЕ/7399506 від 27.12.2012 року встановлює ліміт відповідальності страховика в розмірі 50 000 грн.

ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 18 756,09 грн., відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, що завдана власнику автомобіля NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за №130417-7 від 13.04.2017 року.

Згідно звіту №35/17 від 31.05.2017 року, проведеного ОСОБА_3 самостійно, вартість матеріальної шкоди, завданої автомобілю NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 35780,36 грн., вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 48709,87 грн.

Згідно висновку №18-2969 від 06.09.2018 року судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу, проведеною за ухвалою суду, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобілю NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 44 793,68 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд визначає, що з набуттям законної сили рішення суду по справі №523/12570/17 деліктні відносини, що виникли з ДТП, припинились, оскільки матеріальні витрати, які потерпіла ОСОБА_3 понесла для відновлення свого ТЗ, їй були повністю компенсовані.

Сплативши 23.08.2019 року потерпілій грошові кошти в розмірі 29953,78 грн., ОСОБА_1 виконав рішення суду по справі №523/12570/17.

Проте вказана сума не є страховим відшкодуванням, оскільки такий статус вона набуває у випадку її сплати страховиком, а не винуватцем ДТП, для якого ця сума є матеріальною шкодою, понесеною через його винні дії відносно майна потерпілої.

Вказане випливає з того, що для заподіювача шкоди, який є страхувальником за договором зі своїм страховиком, право регресу (ч. 1 ст.1191 ЦК України) чи суброгації (ст.993 ЦК України, 27 Закону України «Про страхування») до страховика у випадку відшкодування збитків потерпілому, зокрема, згідно з рішенням суду, не передбачено ні ЦК України, ні Законом України «Про страхування», ні Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, за змістом наведених норм саме страховик або інша особа, яка відшкодувала шкоду, наділені правом на її відшкодування за рахунок винної особи. Та зворотного права винної особи нормами матеріального права не передбачено.

Заявлення права вимоги з підстав визначених ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» безпідставні так як деліктне зобов`язання завдавача шкоди закінчилось добровільним виконанням рішення суду про стягнення цієї шкоди.

Суд встановив фактичні правовідносини між сторонами - договірні зобов`язання, які виникають з виконання сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Обставини його укладання, часткового виконання в сумі 18756.09 грн., розмір невиконаного зобов`язання в сумі 29953,78 грн., ліміт відповідальності за договором в сумі 50 000 грн. встановлені іншим рішенням суду яке набрало законної сили та доказуванню не підлягають (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року (№1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Згідно з ч.1 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі.

Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

З урахуванням установлених обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач по справі порушив умови договору, здійснив потерпілій страхову виплату не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу відповідальності особи, яка завдала шкоди.

На підтвердження обставини, щодо достовірності повноти розрахунку страхової виплати в сумі 18 756,09 грн., тобто виконання договірних зобов`язань у повному обсязі, відповідачем не надано жодного доказу.

Отже, позов у частині стягнення грошових коштів у сумі 29953,78 грн., які були сплачені позивачем 23.08.2019 року ОСОБА_2 , як відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, підлягає задоволенню.

Щодо стягнення пені:

Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Позивач не є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування - деліктні зобов`язання припинились.

Отже, посилання позивача щодо стягнення пені, на положення п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - хибне та судом не приймається.

Щодо нарахування пені у встановлених судом правовідносинах, необхідно зважати на вимоги ст.ст.549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України) з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконане.

Суду не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем заяв позивача про порушення зобов`язання (а.с.58-63) до дня подання позову, а тому відсутній борговий період за який передбачено стягнення неустойки (пені).

До правовідносин, які встановив суд, щодо відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, застосовуються положення ч.2 ст.625 ЦК України. З цих підстав позивач не звертався з вимогою до суду, а тому вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про стягнення судових витрат:

Позивач звернувся з вимогою про стягнення з відповідача судових витрат в сумі 32800,52 грн., які складаються із: судового збору по справі №523/12570/17 в розмірі 3415,52 грн.; витрати позивача на проведення товарознавчої експертизи - 6864,00 грн.; поштові витрати - 521,00 грн.; витрат на правничу допомогу в розмірі 22000,00 грн., які складаються з витрат на надання позивачу правничої допомоги в суді першої інстанції - 6000 грн., в суді апеляційної інстанції - 6000 грн., в суді касаційної інстанції - 4000 грн., та витрат по справі що розглядається (№523/19785/19) - 6000 грн.

Щодо судових витрат по справі №523/12570/17 - то вони є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи в суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку передбаченому відповідним процесуальним законом, вони не є збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України і вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09, постанові Верховного Суду від 01.06.2020 року по справі №910/12945/19.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката), витрати на проведення експертизи, поштове повідомлення під час розгляду справи №523/12570/17, не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак у наслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Щодо витрат на надання позивачу правничої допомоги по справі що розглядається (№523/19785/19) - 6000 грн., то вони не підтверджені доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати по данній справі необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 5,6,10,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (ПрАТ «СК «Юнівес») про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошові кошти у сумі 29953 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят три) гривні 78 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) понесенні судові витрати в розмірі 384,20 грн.

В інших позовних вимогах - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.08.2020 року.

Суддя