Справа № 758/9394/20
Провадження № 2-з/758/218/20
У Х В А Л А

про повернення заяви про забезпечення позову

21 серпня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд м.Києва у складі судді Ларіонової Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до відкриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представлені адвокатом Івашкевич Ю.А., до відкриття провадження у справі, звернувся до районного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить шляхом встановлення заборони на відчуження та користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечити позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності, відновлення запису про державну реєстрацію права власності.

Як вбачається з вищевказаної заяви, вона підписана адвокатом Івашкевич Ю.А. як представником позивача.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов таких висновків.

Статтею 150 ч.1 ЦПК України визначено вичерпний перелік видів забезпечення позову, зокрема і заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору (п.4).

Вимоги до змісту та форми заяви про забезпечення позову встановлені ст.150 ЦПК України.

Як вбачається із вищевказаної заяви, вона не відповідає вимогам: ст.151 ч.1 п.4 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не зазначено, яким особам остання просить заборонити вчиняти дії щодо відчуження та користування вищевказаною квартирою; ст.151 ч.1 п.6 ЦПК України, оскільки позивачем не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення, яке вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову.

Відповідно до ст.151 ч.10 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 цього Кодексу, повертає її заявнику.

В зв`язку з наведеним, вищевказана заява підлягає поверненню заявнику.

Повернення заяви не позбавляє його права як позивача, при необхідності, повторно звернутись до суду у встановленому законом порядку із заявою про забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

Крім того, слід звернути увагу представника позивача на те, що в даному на підтвердження своїх повноважень копії ордеру від 24.07.2020 р. не зазначено про те, що відсутні обмеження на вчинення процесуальних дій. Копія договору № 1 від 27.08.2019 р., на підставі якого виданий даний ордер, до заяви про забезпечення позову не додана.

При цьому, відповідно до ст.4 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

На підставі ст.58 ч. ЦПК України позивач може брати участь в судовому процесі як особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація право на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Взаємовідносини між довірителем та представником, як правило, мають договірний характер.

Згідно з частинами першою та третьою статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Таким чином, суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складові представництва, а саме, факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та, окремо, обсяг таких повноважень, а саме: право на звернення з відповідним процесуальним документом до відповідного суду (інстанції) у конкретний момент часу.

Таке право представника на звернення від імені довірителя може бути підтверджено лише документом, який демонструє дійсне волевиявлення учасника справи на надання повноважень конкретному адвокату, та є належним доказом, що дозволяє суду перевірити весь обсяг наданих повноважень.

Згідно з позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, повноваження представника, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру, виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер, на відміну від довіреності, не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату; повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання апеляційної скарги, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Таким чином, суд може виконати імперативну вимогу процесуального закону та перевірити наявність права в довірителя на підписання конкретного документу лише за умови, якщо разом з ордером додано завірену належним чином копію договору про надання правової допомоги (витягу з договору), про який зазначено у такому ордері.

А відтак, представником позивача не додані докази на підтвердження права на підписання від імені ОСОБА_1 такого процесуального документу як заява про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.153 ч.10, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до відкриття провадження у справі - повернути заявникові.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 21.08.2020 р.

Суддя Подільського районного

суду м.Києва Н.М. Ларіонова