Справа № 453/1275/19 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/811/278/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар: Іванова О.О.

З участю представника АТ КБ «Приватбанк» Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2019 року ухваленого судом у складі судді Брона А.Л. у справі № 453/1275/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

22.10.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №б/н від 11.11.2013 року у розмірі 114 813,64 грн. .

Оскаржуваним заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором в сумі 2 560 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 42,83 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі КБ ПРИВАТБАНК»).

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду постановлене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, безпідставним, незаконним.

У апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, так як не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування. Таким чином, відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції. Зазначає, що відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладення договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Вважає, що в даному випадку, відповідач, підписуючи анкету-заяву та користуючись кредитними коштами, здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, що суперечить ст.1054, 1048 ЦК та ст.49 Закону «Про банки і банківську діяльність».

Просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 102 410,13 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі. Стягнути судові витрати.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Відповідач по справі ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоч неодноразово повідомлявся про день і час слухання справи поштовим зв`язком та через Веб-сайт Львівського апеляційного суду, а тому належним чином повідомлений про день і час слухання справи.

Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 11.11.2013 року відповідач по справі ОСОБА_1 підписав Заяву-Анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» та отримав кредит у розмірі 2 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість, яка згідно банківських розрахунків станом на 26.09.2019 року становить 114 813,64 грн. з урахуванням штрафних санкцій. Заборгованість відповідача складається із наступних складових:

2 560,00 грн. заборгованість за тілом кредиту;

102 410,13 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом;

3 900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

500,00 грн. штраф (фіксована частина);

5 443,51 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у стягненні відсотків та штрафних санкцій, суд першої інстанції зазначив, що через відсутність належно підтверджених умов договору про розмір відсотків, штрафних санкцій за користування кредитними коштами у випадку неналежного виконання умов договору та несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з тарифів не може розцінюватися як стандартна (Типова) форма, що встановлена до всіх договорів, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин, які є істотною умовою договору.

Суд першої інстанції прописав у своєму рішенні, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК позивач не пред`явив.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно позовних вимог, позивач просив стягнути відсотки за користування кредитом в сумі 102 410,13 грн.

Із вимогами позивача суд апеляційної інстанції як і суд першої інстанції не погоджується.

Із Анкети-заяви позичальника від 11.11.2013 року не вбачається, що сторонами була визначена процентна ставка за користування кредитними коштами. (а.с.9).

Однак, банківський кредит, користування коштами банку не буває безпроцентним так як суперечить в цьому випадку ст. 49 Закону «Про банки і банківську діяльність. Відтак, кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків.

Відповідно до частини першої ст.1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду , викладеній у постанові від 16 січня 2019 року (Справа № 464/3790/16ц, провадження № 14-465 цс/18 Верховний Суд прийшов до наступних висновків щодо застосування ст.1048 ЦК : «Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі:1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України-гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики-є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалася».

Якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу ( частина перша статті 1069 ЦК). Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит ( параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлено договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України. ( постанова Верховного Суду по справі № 638/14040/15-ц від 21.03.2018р.).

Згідно наданого представником АТ КБ «Приватбанк» Розрахунку подвійна облікова ставка за період з 27.12.2013 року по 26.09.2019 року становить 4 949, 25 грн. (долучається до матеріалів справи).

Зазначена сума відсотків по подвійній обліковій ставці підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 .

Щодо стягнення штрафних санкцій та пені, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга в цій частині не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається:

неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягав застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно із ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги в частині стягнення відсотків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () 4 949,25 (Чотири тисячі дев`ятсот сорок дев`ять грн.. 25 коп.) відсотків за користування кредитом та судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 122,62 грн. (Сто двадцять дві грн.. 62 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк