Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 484/3744/16-ц

провадження № 61-6023св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Миколаївська обласна державна адміністрація,

треті особи: Первомайська районна державна адміністрація Миколаївської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_114, ОСОБА_11, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117, ОСОБА_118, ОСОБА_119, ОСОБА_120, ОСОБА_121, ОСОБА_122, ОСОБА_123, ОСОБА_124, ОСОБА_125, ОСОБА_126, ОСОБА_127, ОСОБА_128, ОСОБА_129, ОСОБА_130, ОСОБА_131, ОСОБА_132, ОСОБА_133, ОСОБА_134, ОСОБА_135, ОСОБА_136, ОСОБА_137, ОСОБА_138, ОСОБА_139, ОСОБА_140, ОСОБА_141, ОСОБА_142, ОСОБА_143, ОСОБА_144, ОСОБА_145, ОСОБА_146, ОСОБА_147, ОСОБА_148, ОСОБА_149, ОСОБА_150, ОСОБА_151, ОСОБА_152, ОСОБА_153, ОСОБА_154, ОСОБА_155, ОСОБА_156, ОСОБА_157, ОСОБА_158, ОСОБА_159, ОСОБА_160, ОСОБА_161, ОСОБА_162, ОСОБА_163, ОСОБА_164, ОСОБА_165, ОСОБА_166, ОСОБА_167, ОСОБА_168, ОСОБА_169, ОСОБА_170, ОСОБА_171, ОСОБА_172, ОСОБА_173, ОСОБА_174, ОСОБА_175, ОСОБА_176, ОСОБА_177, ОСОБА_178, ОСОБА_179, ОСОБА_180, ОСОБА_181, ОСОБА_182, ОСОБА_183, ОСОБА_184, ОСОБА_185, ОСОБА_186, ОСОБА_187, ОСОБА_188, ОСОБА_189, ОСОБА_190, ОСОБА_191, ОСОБА_192, ОСОБА_193, ОСОБА_194, ОСОБА_195, ОСОБА_196, ОСОБА_197, ОСОБА_198, ОСОБА_199, ОСОБА_200, ОСОБА_201, ОСОБА_202, ОСОБА_203, ОСОБА_204, ОСОБА_205, ОСОБА_206, ОСОБА_207, ОСОБА_208, ОСОБА_209, ОСОБА_210, ОСОБА_211, ОСОБА_212, ОСОБА_213, ОСОБА_214, ОСОБА_215, ОСОБА_216, ОСОБА_217, ОСОБА_218, ОСОБА_219, ОСОБА_220, ОСОБА_221, ОСОБА_222, ОСОБА_223, ОСОБА_224, ОСОБА_225, ОСОБА_226, ОСОБА_227, ОСОБА_228, ОСОБА_229, ОСОБА_230, ОСОБА_231, ОСОБА_232, ОСОБА_233, ОСОБА_234, ОСОБА_235, ОСОБА_236, ОСОБА_237, ОСОБА_238, ОСОБА_239, ОСОБА_240, ОСОБА_241, ОСОБА_242, ОСОБА_243, ОСОБА_244, ОСОБА_245, ОСОБА_246, ОСОБА_247, ОСОБА_248, ОСОБА_249, ОСОБА_250, ОСОБА_251, ОСОБА_252, ОСОБА_253, ОСОБА_254, ОСОБА_255, ОСОБА_256, ОСОБА_257, ОСОБА_258, ОСОБА_259, ОСОБА_260, ОСОБА_261, ОСОБА_262, ОСОБА_263, ОСОБА_264, ОСОБА_265, ОСОБА_266, ОСОБА_267, ОСОБА_268, ОСОБА_269, ОСОБА_270, ОСОБА_271, ОСОБА_272, ОСОБА_273, ОСОБА_274, ОСОБА_275, ОСОБА_276, ОСОБА_277, ОСОБА_278, ОСОБА_279, ОСОБА_280, ОСОБА_281, ОСОБА_282, ОСОБА_283, ОСОБА_284, ОСОБА_285, ОСОБА_286, ОСОБА_287, ОСОБА_288, ОСОБА_289, ОСОБА_290, ОСОБА_291, ОСОБА_292, ОСОБА_293, ОСОБА_294, ОСОБА_295, ОСОБА_296, ОСОБА_297, ОСОБА_298, ОСОБА_299, ОСОБА_300, ОСОБА_301, ОСОБА_302, ОСОБА_303, ОСОБА_304, ОСОБА_305, ОСОБА_306, ОСОБА_307, ОСОБА_308, ОСОБА_309, ОСОБА_310, ОСОБА_311, ОСОБА_312, ОСОБА_313, ОСОБА_314, ОСОБА_315, ОСОБА_316, ОСОБА_317, ОСОБА_318, ОСОБА_319, ОСОБА_320, ОСОБА_321, ОСОБА_322, ОСОБА_323, ОСОБА_324, ОСОБА_325, ОСОБА_326, ОСОБА_327, ОСОБА_328, ОСОБА_329, ОСОБА_330, ОСОБА_331, ОСОБА_322, ОСОБА_332, ОСОБА_333, ОСОБА_334, ОСОБА_335, ОСОБА_336, ОСОБА_337, ОСОБА_338, ОСОБА_339, ОСОБА_340, ОСОБА_341, ОСОБА_342, ОСОБА_343, ОСОБА_344, ОСОБА_345, ОСОБА_346, ОСОБА_347, ОСОБА_348, ОСОБА_349, ОСОБА_350, ОСОБА_351, ОСОБА_352, ОСОБА_353, ОСОБА_354, ОСОБА_355, ОСОБА_356, ОСОБА_357, ОСОБА_358, ОСОБА_359, ОСОБА_360, ОСОБА_361, ОСОБА_362, ОСОБА_363, ОСОБА_364, ОСОБА_365, ОСОБА_366, ОСОБА_367, ОСОБА_368, ОСОБА_369, ОСОБА_370, ОСОБА_371, ОСОБА_372, ОСОБА_373, ОСОБА_374, ОСОБА_375, ОСОБА_376, ОСОБА_377, ОСОБА_378, ОСОБА_379, ОСОБА_380, ОСОБА_381, ОСОБА_382, ОСОБА_383, ОСОБА_384, ОСОБА_385, ОСОБА_386, ОСОБА_387, ОСОБА_388, ОСОБА_389, ОСОБА_390, ОСОБА_391, ОСОБА_392, ОСОБА_393, ОСОБА_394, ОСОБА_395, ОСОБА_396, ОСОБА_397, ОСОБА_398, ОСОБА_399, ОСОБА_400, ОСОБА_401, ОСОБА_402, ОСОБА_403, ОСОБА_404, ОСОБА_405, ОСОБА_406, ОСОБА_407, ОСОБА_408, ОСОБА_409, ОСОБА_410, ОСОБА_411, ОСОБА_412, ОСОБА_413, ОСОБА_414, ОСОБА_415, ОСОБА_416, ОСОБА_417, ОСОБА_418, ОСОБА_419, ОСОБА_420, ОСОБА_421, ОСОБА_422, ОСОБА_423, ОСОБА_424, ОСОБА_425, ОСОБА_426, ОСОБА_427, ОСОБА_428, ОСОБА_429, ОСОБА_430, ОСОБА_431, ОСОБА_432, ОСОБА_433, ОСОБА_434, ОСОБА_435, ОСОБА_436, ОСОБА_437, ОСОБА_438, ОСОБА_439, ОСОБА_440, ОСОБА_441, ОСОБА_442, ОСОБА_443, ОСОБА_444, ОСОБА_445, ОСОБА_446, ОСОБА_447, ОСОБА_448, ОСОБА_449, ОСОБА_450, ОСОБА_451, ОСОБА_452, ОСОБА_453, ОСОБА_454, ОСОБА_455, ОСОБА_456, ОСОБА_457, ОСОБА_458, ОСОБА_459, ОСОБА_460, ОСОБА_461, ОСОБА_462, ОСОБА_463, ОСОБА_464, ОСОБА_465, ОСОБА_466, ОСОБА_467, ОСОБА_468, ОСОБА_469, ОСОБА_470, ОСОБА_471, ОСОБА_472, ОСОБА_473, ОСОБА_474, ОСОБА_475, ОСОБА_476, ОСОБА_477, ОСОБА_478, ОСОБА_479, ОСОБА_480, ОСОБА_481, ОСОБА_482, ОСОБА_483, ОСОБА_484, ОСОБА_485, ОСОБА_486, ОСОБА_487, ОСОБА_488, ОСОБА_489, ОСОБА_490, ОСОБА_491, ОСОБА_492, ОСОБА_493, ОСОБА_494, ОСОБА_495, ОСОБА_496, ОСОБА_497, ОСОБА_498, ОСОБА_499, ОСОБА_500, ОСОБА_501, ОСОБА_502, ОСОБА_503, ОСОБА_504, ОСОБА_505, ОСОБА_506, ОСОБА_507, ОСОБА_508, ОСОБА_509, ОСОБА_510, ОСОБА_511, ОСОБА_512, ОСОБА_513, ОСОБА_514, ОСОБА_515, ОСОБА_516, ОСОБА_517, ОСОБА_518, ОСОБА_519, ОСОБА_520, ОСОБА_521, ОСОБА_522, ОСОБА_523, ОСОБА_524, ОСОБА_525, ОСОБА_526, ОСОБА_527, ОСОБА_528, ОСОБА_529, ОСОБА_530, ОСОБА_531, ОСОБА_532, ОСОБА_533, ОСОБА_534, ОСОБА_535, ОСОБА_536, ОСОБА_537, ОСОБА_538, ОСОБА_539, ОСОБА_540, ОСОБА_541, ОСОБА_542, ОСОБА_543, ОСОБА_544, ОСОБА_545, ОСОБА_546, ОСОБА_547, ОСОБА_548, ОСОБА_549, ОСОБА_550, ОСОБА_551, ОСОБА_552, ОСОБА_553, ОСОБА_554, ОСОБА_555, ОСОБА_556, ОСОБА_557, ОСОБА_558, ОСОБА_559, ОСОБА_560, ОСОБА_561, ОСОБА_562, ОСОБА_563, ОСОБА_564, ОСОБА_565, ОСОБА_566, ОСОБА_567, ОСОБА_568, ОСОБА_569, ОСОБА_570, ОСОБА_571, ОСОБА_572, ОСОБА_573, ОСОБА_574, ОСОБА_575, ОСОБА_576, ОСОБА_577, ОСОБА_578, ОСОБА_579, ОСОБА_580, ОСОБА_581, ОСОБА_582, ОСОБА_583, ОСОБА_584, ОСОБА_585, ОСОБА_586, ОСОБА_587, ОСОБА_588, ОСОБА_589, ОСОБА_590, ОСОБА_591, ОСОБА_592, ОСОБА_593, ОСОБА_594, ОСОБА_595, ОСОБА_596, ОСОБА_597, ОСОБА_598, ОСОБА_599, ОСОБА_600, ОСОБА_601, ОСОБА_602, ОСОБА_603, ОСОБА_604, ОСОБА_605, ОСОБА_606, ОСОБА_607, ОСОБА_608, ОСОБА_609, ОСОБА_610, ОСОБА_611, ОСОБА_612, ОСОБА_613, ОСОБА_614, ОСОБА_615, ОСОБА_616, ОСОБА_617, ОСОБА_618, ОСОБА_619, ОСОБА_620, ОСОБА_621, ОСОБА_622, ОСОБА_623, ОСОБА_624, ОСОБА_625, ОСОБА_626, ОСОБА_627, ОСОБА_628 ОСОБА_629, ОСОБА_630, ОСОБА_260, ОСОБА_631, ОСОБА_632, ОСОБА_633, ОСОБА_634, ОСОБА_635, ОСОБА_636, ОСОБА_637, ОСОБА_638, ОСОБА_639, ОСОБА_640, ОСОБА_641, ОСОБА_642, ОСОБА_643, ОСОБА_644, ОСОБА_645, ОСОБА_646, ОСОБА_647, ОСОБА_648, ОСОБА_649, ОСОБА_650, ОСОБА_651, ОСОБА_652, ОСОБА_653, ОСОБА_654, ОСОБА_655, ОСОБА_656, ОСОБА_657, ОСОБА_658, ОСОБА_659, ОСОБА_660, ОСОБА_661, ОСОБА_662, ОСОБА_663, ОСОБА_664, ОСОБА_9, ОСОБА_665, ОСОБА_666, ОСОБА_667, ОСОБА_668, ОСОБА_669, ОСОБА_670, ОСОБА_671, ОСОБА_672, ОСОБА_673, ОСОБА_674, ОСОБА_675, ОСОБА_676, ОСОБА_677, ОСОБА_678, ОСОБА_679, ОСОБА_680, ОСОБА_681, ОСОБА_682, ОСОБА_683, ОСОБА_684, ОСОБА_685, ОСОБА_686, ОСОБА_687, ОСОБА_688, ОСОБА_689, ОСОБА_690, ОСОБА_691, ОСОБА_692, ОСОБА_693, ОСОБА_694, ОСОБА_695, ОСОБА_696, ОСОБА_697, ОСОБА_698, ОСОБА_699, ОСОБА_700, ОСОБА_701, ОСОБА_702, ОСОБА_703, ОСОБА_704, ОСОБА_705, ОСОБА_706, ОСОБА_707, ОСОБА_708, ОСОБА_709, ОСОБА_710, ОСОБА_711, ОСОБА_712, ОСОБА_713, ОСОБА_714, ОСОБА_715, ОСОБА_716, ОСОБА_717, ОСОБА_718, ОСОБА_719, ОСОБА_720, ОСОБА_721, ОСОБА_722, ОСОБА_723, ОСОБА_724, ОСОБА_725, ОСОБА_726, ОСОБА_727, ОСОБА_728, ОСОБА_729, ОСОБА_730, ОСОБА_731, ОСОБА_732, ОСОБА_733, ОСОБА_734, ОСОБА_735, ОСОБА_736, ОСОБА_737, ОСОБА_738, ОСОБА_739, ОСОБА_740, ОСОБА_741, ОСОБА_742, ОСОБА_743, ОСОБА_744, ОСОБА_745, ОСОБА_746, ОСОБА_747, ОСОБА_748, ОСОБА_749, ОСОБА_750, ОСОБА_751, ОСОБА_752, ОСОБА_753, ОСОБА_754, ОСОБА_755, ОСОБА_756, ОСОБА_757, ОСОБА_758, ОСОБА_759, ОСОБА_760, ОСОБА_761, ОСОБА_762, ОСОБА_763, ОСОБА_764, ОСОБА_765, ОСОБА_766, ОСОБА_767, в інтересах якої діє як опікун ОСОБА_768, ОСОБА_769, ОСОБА_770, ОСОБА_771, ОСОБА_772, ОСОБА_773, ОСОБА_774, ОСОБА_775, ОСОБА_776, ОСОБА_777, ОСОБА_778, ОСОБА_779

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_780 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області в складі судді Максютенко О. А. від 18 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду в складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Глущенка О. І., Лисенка П. П. від 22 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївської обласної державної адміністрації про скасування розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації за № 130-р від 14 квітня 2016 року.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 990033 від 24 грудня 2012 року належить на праві власності земельна ділянка площею 1,9650 га, кадастровий номер :01:000:0165, яка розташована в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Право на отримання даної земельної ділянки у позивача виникло на підставі розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 12 жовтня 2012 року за № 471-р «Про надання дозволу громадянам України на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради» та розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 20 листопада 2012 року за № 523-р «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (755 чоловік) для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області». 14 квітня 2016 року Миколаївська обласна державна адміністрація прийняла розпорядження за № 130-р, яким скасувала вищезазначені розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 12 жовтня 2012 року та 20 листопада 2012 року. На думку позивача, вказане розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації є незаконним та таким, що позбавляє її права власності на земельну ділянку. Як на підставу задоволення позову посилається на рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2019 року (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) та сталу судову практику Верховного Суду України, відповідно до якої, ненормативні правові акти є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. Зазначає, що Миколаївська обласна державна адміністрація вийшла за межі власних повноважень, передбачених Законом України «Про місцеві державні адміністрації», оскільки розпорядилася землею приватної власності, замість земель державної власності.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Миколаївської обласної державної адміністрації, в якому також зазначала, що оскаржуване розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації порушує її право власності на земельну ділянку, оскільки на підставі скасованих відповідачем розпоряджень нею отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №990823 від 26 грудня 2012 року на земельну ділянку площею 1,9199 га, кадастровий номер :02:000:0611, яка розташована в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Обґрунтування позовних вимог аналогічні зазначеним у первісному позові.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Скасовано розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 14 квітня 2016 року № 130-р «Про скасування деяких розпоряджень голови Первомайської районної державної адміністрації».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після отримання позивачем ОСОБА_1, третьою особою ОСОБА_2, а також іншими особами правовстановлюючих документів на земельні ділянки, розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 12 жовтня 2012 року № 471-р «Про надання дозволу громадянам України на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради» та розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 20 листопада 2012 року за № 523-р «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (775 чоловік) для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області» вичерпало свою дію, оскільки були реалізовані. З цього моменту відбулась новація правовідносин: адміністративні правовідносини припинились, а замість них виникли цивільні правовідносини та за вказаних обставин скасувати такі розпорядження у адміністративний спосіб, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня вже неможливо.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_776 залишено без задоволення. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, зазначив про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає.

Узагальнені доводи касаційної скарги

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_776 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань про виклик та допит свідків, з огляду на необхідність встановлення обставин видання, реалізації та скасування розпоряджень Первомайської РДА № 471 від 12 жовтня 2012 року та № 523-р від 20 листопада 2012 року. На переконання ОСОБА_776 судом першої інстанції незаконно залучено в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору власників земельних ділянок, які отримали їх за результатами реалізації розпоряджень РДА № 471 від 12 жовтня 2012 року та № 523-р від 20 листопада 2012 року, у тому числі і самому ОСОБА_776, що залишилось поза увагою апеляційного суду. ОСОБА_776 вказує, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, правові висновки Конституційного Суду України у справі № 1-9/2009, які не підлягають застосуванню, оскільки не стосуються органів державної влади. Зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не довели, що їх цивільні права порушені, оскільки право власності на земельну ділянку вони набули відповідно до зазначених розпоряджень Первомайської РДА у незаконний спосібна підставі протиправних актів органу виконавчої влади.

Узагальнені доводи відзивів на касаційну скаргу

У травні 2019 року ТОВ «Партнер-Агро» направило до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_776, у якому просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_776 без задоволення. Зазначає про те, що суди попередніх інстанцій, виходячи з принципу верховенства права, вірно застосували рішення Конституційного Суду України № 7-рн/2009 від 16 квітня 2009 року до спірних правовідносин, оскільки воно встановлює взаємодії громадянина те держави при прийнятті службовими особами органів державної влади ненормативних правових актів індивідуальної дії.

У травні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_776, у якому просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_776 без змін. Указує на те, що правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що Миколаївська обласна державна адміністрація не могла скасовувати розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, оскільки з урахуванням практики Європейського суду з прав людини це призведе до непропорційного втручання у права позивачів на мирне володіння майном. Прийняте розпорядження № 130-р суперечить висновкам Конституційного суду України, викладених у рішенні № 7-пн/2009 від 16 квітня 2009 року, що вірно відображено в оскаржуваних судових рішеннях.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано цивільну справу № 484/3744/16-ц з Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 12 жовтня 2012 року головою Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області видано розпорядження за № 470-р «Про зарахування земельної ділянки в межах території Ленінської сільської ради до земель запасу державної власності».

У той же день, 12 жовтня 2012 року, головою Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області видано також розпорядження № 471-р «Про надання дозволу громадянам України на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради», у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Розпорядженням голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 20 листопада 2012 року за № 523-р «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (755 чоловік) для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області» було затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (775 осіб) для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, а також передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із сільськогосподарських земель запасу державної власності 775 особам, у тому числі ОСОБА_1, ОСОБА_2

На підставі цього розпорядження ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 990033 від 24 грудня 2012 року відповідно до якого, останній на праві власності належить земельна ділянка площею 1,9650 га, кадастровий номер :01:000:0165, яка розташована в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

У свою чергу ОСОБА_2 отримала державний на право власності на земельну ділянку серія № 990823 від 26 грудня 2012 року, відповідно о якого останній на праві власності належить земельна ділянка площею 1,9199 га, кадастровий номер :02:000:0611, яка розташована в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

24-26 грудня 2012 року, інші особи, які зазначені в розпорядженні, також отримали держані акти на право власності на земельні ділянки на підставі розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 20 листопада 2012 року за № 523-р.

13 квітня 2016 року Президентом України видано Указ за № 142/2016 «Про скасування рішення голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області», яким скасовано розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області № 470 від 12 жовтня 2012 року «Про зарахування земельної ділянки в межах території Ленінської сільської ради до земель запасу державної власності», як таке, що суперечить Конституції України та законам України.

13 квітня 2016 року Президентом України видано Розпорядження № 98/2016-рп «Про деякі розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області», яким доручено голові Миколаївської обласної державної адміністрації: 1) вжити невідкладних заходів щодо забезпечення дотримання земельних прав громадян - жителів Первомайського району Миколаївської області та недопущення порушення таких прав рішенням голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, в тому числі щодо скасування розпоряджень голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, що суперечать Конституції України та законам України, іншим актам законодавства України; 2) доповісти про вжиті заходи особисто у двотижневий строк.

На виконання вказаного розпорядження, розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації за № 130-р від 14 квітня 2016 року «Про скасування деяких розпоряджень голови Первомайської райдержадміністрації» були скасовані як такі, що видані з порушенням вимог чинного земельного законодавства, розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області від 12 жовтня 2012 року № 471-р «Про надання дозволу громадянам України на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради» та розпорядження від 20 листопада 2012 року № 523-р «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (775 чоловік) для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області».

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділнок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Звертаючись до суду із позовними вимогами ОСОБА_1 І ОСОБА_2 в обгрунтування своїх вимог зазначили про те, що Миколаївська обласна державна адміністрація вийшла за межі своїх повноважень, передбачених Законом України «Про місцеві державні адміністрації», оскільки фактично вирішила питання щодо землі приватної власності, замість землі державної власності.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, статті першої Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (справа «East/West Alliance Limited» проти України»), рішення від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, останнє -характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа -добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв'язку з позбавленням права на майно (справа «Рисовський проти України», рішення від 20 жовтня 2011 року, справа «Кривенький проти України», рішення від 16 лютого 2017 року).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

У рішеннях ЄСПЛ від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» зазначається про необхідність додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року № 800/283/17 (провадження № 11-693заі18) визнано незаконним і скасовано Указ Президента України від 13 квітня 2016 року № 142/2016 «Про скасування рішення голови Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області». При цьому, у постанові зазначено, що видані 13 квітня 2016 року Указ № 142/2016 та Розпорядження голови Миколаївської обласної державної адміністрації № 98-2016-рп мають одну мету і їх слід оцінювати як частину єдиного процесу захисту прав осіб, що звернулися до Президента України, вказуючи, зокрема, на протиправність позбавлення ОСОБА_781 права власності на землю та незаконність державних актів про право приватної власності на цю землю інших 775 осіб.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що видання Президентом вищевказаного Указу свідчить про недотримання гарантій, передбачених у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

На виконання вищевказаного Розпорядження Президента, 14 квітня 2016 року голова Миколаївської обласної державної адміністрації прийняв розпорядження № 130-р (предмет оскарження у цій справі), яким скасував розпорядження голови Первомайської РДА від 12 жовтня 2012 року № 471-р «Про надання дозволу громадянам України на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради» та від 20 листопада 2012 року № 523-р «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (775 чоловік) для ведення особистого селянського господарства в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області». Розпорядження не містить обгрунтування незаконності розпоряджень голови Первомайської райдержадміністрації, зокрема того, які саме обставини свідчать про порушення Первомайською райдержадміністрацією під час їх видання статтей 17, 19, 122 ЗК України,

Прийняття оскаржуваного розпорядження головою обласної Миколаївської адміністрації на виконання вищевказаного Указу Президента (який скасований в судовому порядку) призвело до оспорювання набуття права власності на земельні ділянки 775 громадянами, у тому числі і позивачами по справі, що свідчить про втручання у мирне володіння майном.

Наведене, на переконання колегії суддів суду касаційної інстанції, свідчить про недотримання гарантій, передбачених у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати ретельну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують в державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 §23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обгрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Оскільки в задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немє.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_780 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун