Справа № 191/4895/18
Провадження № 2/191/1419/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кухар Д.О.

за участю секретаря Каліневич Ж.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Синельникове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним та стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк», у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 року змінено організаційно-правову форму та назву позивача з ПАТ «Акцент-Банк» та АТ «Акцент-Банк» про що зазначено у п.1.1. Статуту АТ «Акцент-Банк».

Відповідно до укладеного договору №ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року ОСОБА_1 04.09.2016 року отримав кредит у розмірі 24742.63 UAH зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0.12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на сайті банку http://a-bank.com.ua/terms, Тарифами складає між ним і Банком кредитно - заставний договір ( далі - Договір).

При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. AT «Акцент-Банк» свої зобов`язангня за Договором та угодою виконав в новному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач був ознайомлений і згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом Відповідача в Заяві позичальника.

Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за процентами, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення Відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяти на себе зобов`язання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.09.2018 року має заборгованість 64301.13 UAH, яка складається з наступного:

- 23028.07 UAH - заборгованість за кредитом;

- 36.10 UAH - заборгованість по процентами за користування кредитом;

- 20783.91 UАН - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 16914.91 UАН - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500.00 UAH - штраф (фіксована частина).

- 3038.14 UAH - штраф (процентна складова).

У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року у розмірі 64301,13 UAH, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн..

Позивач за зустрічним позовом звернулась до суду з позовом до КТ «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним та стягнення збитків, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом АТ «Акцент-Банк» до неї про стягнення заборгованості, згідно якої позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року у розмірі 64 301,13 грн, станом на 13.09.2018 року. З даним позовом позивач не згодна з огляду на наступне.

Так, 04.09.2016 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ПАТ «Акцент-Банк» з іншої сторони був укладений договір № ABH0RG173950247 про надання їй споживчого кредиту в сумі 24742,64 грн.

Відповідно до п.п. «а», п. 10 Договору кредит надається Позичальнику на наступні цілі : Оплати/часткової оплати товару згідно з переліком (надалі «Товар») шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФЛП ОСОБА_3 (надалі «Продавець») № НОМЕР_1 , у ПАТ «А-Банк», МФО 307770, код ЄДРПОУ , а саме за вікна/двері металопластикові конструкції ПВХ.

Договір № АХ 00263 на виготовлення ПВХ конструкцій від 04.09.2016 року нею був укладений із ФОП ОСОБА_4 , і.н. НОМЕР_2 , згідно п. 3.2 якого вироби мають бути передані ОСОБА_1 на протязі 21 робочого дня, але до цього часу досі не передані.

Жодних договірних відносин саме із ФЛП ОСОБА_3 вона не має і ніколи не мала. Згідно відповіді, яка надійшла на виконання ухвали суду, Банк перерахував грошові кошти на поточний рахунок ФЛП ОСОБА_3 :

- згідно платіжного доручення BLFZ0BIL91 від 05.09.2016 рокув сумі 23 791 грн;

- згідно платіжного доручення № 01OU від 05.09.2016 року в сумі 951,64 грн.

На рахунок ФОП ОСОБА_4 кошти перераховані не були.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При укладанні даного правочину її волевиявлення було направлено на отримання кредиту для перерахування його банком на рахунок ФОП ОСОБА_4 , з якою був укладений договір на виготовлення та встановлення вікон/дверей металопластикових конструкцій ПВХ, з ОСОБА_3 , якій були перераховані кошти ніякого договору не укладалось.

Представник ПАТ «Акцент-Банк», з яким позивач укладала кредитний договір запевнив її, що кошти будуть переведені на рахунок ФОП ОСОБА_4 в рахунок оплати послуг за договором № АХ 00263 на виготовлення ПВХ конструкцій, адже саме це і спонукало її укласти договір з банком.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оскільки позивач при укладанні правочину з банком не бажала настання такого наслідку, як перерахування грошових коштів на рахунок невідомої їй особи ФЛП ОСОБА_3 , що є повністю очевидним, а підписала заяву позичальника будучі введеною в оману представником банку, даний договір можна вважати таким, що вчинений під впливом обману.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

До того часу, коли позивач зрозуміла, що її введено в оману, на виконання договору № ABH0RG173950247, нею на користь відповідача в рахунок погашення кредиту було сплачено:

- 2000 грн 19.10.2016 року, квитанція № Р24А154469050А16767;

- 1700 грн 21.11.2016 року, квитанція № Р24А171653186А19504.

Загальна сума становить 3700 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Подвійний розмір спричинених їй матеріальних збитків із розрахунку 3700 грн Х 2 = 7400 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Після того, як позивач дізналась про введення її в оману банком та ще й про наявність боргу, який вона за умовами договору має безпідставно сплачувати, вона стала почувати себе пригнічено, її здоров`я суттєво погіршилось, була вимушена звернутись із заявою про злочин до правоохоронних органів. Вона втратила нормальні життєві зв`язки, зараз необхідно витрачати зусилля на лікування та поновлення свого матеріального стану, проведення робіт по заміні вікон та дверей у будинку за інші кошти, які доводиться брати у борг, у зв`язку із цим вона постійно перебуває у стані нервового стресу. Також позивач зазнає душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача щодо неї, оскільки вона втратила впевненість у своїй фінансовій безпеці, адже раніше вона ніколи не була у таких ситуаціях і почувала себе спокійно. Своєю подальшою поведінкою, яка виражається у зневазі по відношенню до неї і небажанням компенсувати понесені збитки, відповідач тільки поглиблює її моральні страждання. Виходячи з вищевикладеного, моральну шкоду спричинену їй АТ «Акцент-Банк», позивач оцінює в 50 000 гривень.

У зв`язку з цим, позивач просить визнати недійсним договір № ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», ; стягнути на її користь з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» : матеріальні збитки, спричинені укладанням договору під впливом обману у розмірі 7400 гривень; моральну шкоду у розмірі 50000 гривень; судові витрати по справі. У задоволенні первісного позову АТ «Акцент-Банк» відмовити повністю.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, однак при зверненні до суду з даною позовною заявою просив розглядати справу у його відсутність. Крім того, згідно наданого відзиву на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до банку з проханням щодо укладення кредиту, саме вона надала данні свого контрагента, кому потрібно перерахувати кошти для оплати послуг. Працівник Банку лише вніс зазначені дані до кредитного договору (Заяви позичальника), після чого ОСОБА_1 перевірила і підписала. Вказані обставини підтверджуються її підписом в Заяві позичальника, де Вона дає розпорядження Банку щодо перерахування кредитних коштів на користь її контрагента. Банк не має даних щодо наявності договірних відносин між ОСОБА_1 і лише цим, чи-то декількома контрагентами щодо виконання послуг по виготовленню МПК. З матеріалів позовної заяви вбачається необхідність залученню до участі у справі як ФОП ОСОБА_3 так і ФОП ОСОБА_5 , які можуть підтвердити чи-то спростувати позовні вимоги ОСОБА_1 . Щодо моральної шкоди, спричиненої позивачу, тут потрібно виходити в першу чергу з того, що між сторонами наявні договірні відносини, і згідно до умов кредитного договору стягнення моральної шкоди не передбачено (Аналогічну позицію займає і Верховний суд України). Боржниця, заявляючи, що при укладанні угоди її ввели в оману щодо самого

правочину, може посилатись лише на ст. 230 ЦК України. Згідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом

недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість і

використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Оскільки всі необхідні умови кредитування було зазначено в Заяві позичальника, Паспорті банківського продукту «Розстрочка» та Графіку погашення кредиту, позивачці надавалась можливість з ними ознайомитись, підписувати дані документи її ніхто ж примушував, то жодної підстави для твердження про введення в оману у позивачки відсутні. Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. АТ «А-Банк» заперечує проти задоволення даної позовної заяви в повному обсязі,

однак, якщо судом буде визнано даний кредитний договір з якихось підстав недійсним (хоча

такі підстави відсутні), то Банк наполягає на застосуванні положень ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст

1057-1 ЦК України. У зв`язку з цим, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ «А-Банк» про визнання договору недійсним. У разі визнання кредитного договору недійсним застосувати наслідки недійсності правочину згідно до ст. 216 ч.1 ЦК України, ст. 226 ч. 3 п. 2, ст. 1057-1 ч. 1 ЦК України та стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «А-Банк» суму в розмірі 23791,00 грн..

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши їх у сукупності дійшов наступного висновку.

Статтею 11 ч.1,2 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є : договори та інші правочини.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно Заяви Позичальника № ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року, ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Акцент-Банк» з даною заявою про надання їй строкового кредиту на наступних умовах : сума та валюта кредиту : 24742,64 грн., строк кредиту 36 місяців з 04.09.2016 року по 03.09.2019 року, включно; відсоткова ставка (фіксована) 0,12% річних; одноразова винагорода за надання фінансового інструменту 951,64 грн., щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 989,71 грн..

Пунктом 6,7 Заяви Позичальника зазначено, що позичальник при здійсненні погашення за кредитом сплачує Банку за розрахунково-касове обслуговування влатню в розмірі, вказаному в Умовах та Правилах Банку. Щомісячний платіж у сумі 1678,3 грн., період сплати з «17» по «21» число кожного місяця.

Згідно п.10 Заяви Позичальника, кредит надається позичальнику на наступні цілі : оплати/часткової оплати товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФЛП ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , у ПАТ «А-Банк», МФО : 307770, код ЄДРПОУ : : окна/двері металопластикові конструкція ПВХ 1 шт. на суму 355791,0 грн..

Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутних послуг зазначені в Довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною цієї Заяви. Платежі з повернення кредиту, спалти відсотків за його використання та інших платежів за цією Заявою здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах, в порядку та на умовах, що визначені в Заяві та відповідно до Графіку платежів, який є невід`ємним додатком до цієї Заяви ( п.12 Заяви Позичальника).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 13.09.2018 року має перед АТ «Акцент-Банк» заборгованість в розмірі 64301.13 UAH, яка складається з наступного:

- 23028.07 UAH - заборгованість за тілом кредиту;

- 36.10 UAH - заборгованість по процентами за користування кредитом;

- 20783.91 UАН - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 16914.91 UАН - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

- 500.00 UAH - штраф (фіксована частина).

- 3038.14 UAH - штраф (процентна складова).

Пунктом 2.7.4.2. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» передбачено, що Банк зобов`язується надати кредит шляхом і в межах сум, обумовлених у Заяві.

Згідно п.2.7.4.2.2 Витягу Позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, зазначені в Заяві, погашати кредит в порядку і терміни згідно заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відпловідно до Заяви і п.2.7.4.3.1 цих Умов та Тарифів. Повну оплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити Банку винагороду у строки та розмірі згідно Тарифів, Заяви та даних Умов.

Пунктом 2.7.4.2.2.7 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування Кредитом відсотки, винагороду і неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні Банку, передбаченому п.п.2.7.4.2.3.2, 2.7.4.2.3.3 цих Умов.

Крім того, пунктом 2.7.4.5 даних Умов та правил передбачена відповідальність за порушення позичальником зобов`язань по кредиту, а саме сплата пені, штрафу.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг позивач за зустрічним позовом зобов`язалася використовувати кредит на цілі, зазначені в Заяві, а саме на придбання товару : окна/двері металопластикові конструкція ПВХ 1 шт. в розмірі 25791,00 грн., але даний товар нею не був придбаний та зазначені кошти були перераховані на рахунок іншої особи, ніж це зазначено в Договорі від 04.09.2016 року.

22.03.2017 року ОСОБА_2 звернулася до Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою-повідомленням про вчинення шахрайських дій, згідно якої просила внести відповідні відомості до ЄРДР, визнати її потерпілою від кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та невідкладно розпочати досудове розслідування. Дана заява була прийнята слідчим СВ Синельниківського ВП, що підтверджується талоном-повідомленням №69.

З копії Витягу з кримінального провадження № 0000489, внесеного до ЄРДР 22.03.2017 року за заявою ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, ч.1 ст.190 КК України, вбачається, що 22.03.2017 року до Синельниківського ВП з заявою звернулась ОСОБА_2 про те, що 04.09.2016 року вона, перебуваючи за адресою : АДРЕСА_1 , замовила виготовлення та установку вікон в своїй оселі, на загальну суму 25791,00 грн., про що з ФОП ОСОБА_4 було укладено договір АХ00263 від 04.09.2016 року, при цьому вказана сума була переведена на рахунок ФОП ОСОБА_3 , але до теперішнього часу роботи не виконані, гроші не повернуті заявниці.

Постановою прокурора Синельниківської місцевої прокуратури від 12.05.2017 року було визначено підслідність кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000489 від 22.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за слідчим відділом Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетрвській області.

З копії Договору індивідуального номеру заказу АХ 00263 від 04.09.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 передбачено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за максимальними розцінками виконавця. Замовник зобов`язується сплатити та прийняти готові вироби та работу згідно умовам дійсного договору. Загальна площа виробу складає 10.38 м.2, колір профіля білий, заповнення 4-16-4, профіль ПВХ ROTTA. Також зазначено, що виконавцем є ФОП « ОСОБА_4 »

Пунктом 2 Договору передбачено, що вартість виробу складає 25791 грн., завдаток 23791 грн., борг до передачи у власність 2000 грн..

Замовник зобов`язується сплатити вартість виробу 25791 грн. ( п.3, пп.3.1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що після виконання п.3.1 Виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби в провдовж 21-го робочого дня.

Згідно копій квитанцій № Р24А154469050А16767 від 10.10.2016 року ОСОБА_1 сплатила на користь ПАТ «А-Банк» в рахунок погашення кредиту 2000 грн., а згідно квитанції Р24А171653186А19504 від 21.11.2016 року сплатила 1700 грн.. Загальна сума погашеного кредиту складає 3700 грн..

15.12.2016 року та 23.02.2017 року ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «Акцент-Банк» про надання інформації з приводу перерахування Банком грошових коштів на поточний рахунок ФЛП ОСОБА_3 або на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 відповідно до договору № ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року і якщо Банк перераховував, то коли і в яких сумах. Також, ОСОБА_1 було зазначено, що ніяких договірних відносин саме із ФЛП ОСОБА_3 вона не має і ніколи не мала, а договір № АХ00263 на виготовлення ПВХ конструкцій від 04.09.2016 року нею був укладений із ФОП ОСОБА_4 , згідно з п.3.2 якого вироби мають бути передані їй на протязі 21 робочого дня, але досі не передані.

На виконання ухвали Синельниківського міськрайонного суду від 14.06.2019 року, АТ «Акцент-Банк» надіслав копії платіжного доручення № BLFZ0BIL91 від 05.09.2016 року проведено перерахування грошових коштів в сумі 23791,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_3 ; платіжного доручення № 01OU від 05.09.2016 року проведено утримання комісії з ФОП ОСОБА_3 , який є постачальником товару в сумі 951,64 грн..

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1, 2 п.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання правочину недійсним;

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ( ст.203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

За змістом ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Тлумачення даної статті (ст.230 ЦК України) свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент

вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Пунктом 20 вищезазначеної Постанови передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Отже, в судовому засіданні було встановлено, що сторонами за первісним позовом (АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 ) під час укладення договору ( Заяви Позичальника №ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року) не було дотримано вимог цивільного законодавства щодо волевиявлення учасників правочину, як це передбачено ст.203 ЦК України. Крім того, позивач за зустрічним позовом мала на меті отримати кредит в розмірі 25791,00 грн. в АТ «Акцент-Банк» для перерахування його банком на рахунок ФОП ОСОБА_4 , з якою вона 04.09.2016 року уклала договір на виготовлення та встановлення вікон/дверей металопластикових конструкцій ПВХ, однак кошти в розмірі 23791,00 були перераховані Банком на рахунок ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням № BLFZ0BIL91 від 05.09.2016 року, з яким ОСОБА_7 ніякого договору не укладала. Про факт введення її в оману свідчить звернення ОСОБА_7 з заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій до Відділу поліції та внесення даної інформації за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України до ЄРДР. Крім того, оскільки ОСОБА_7 було перераховано на користь ПАТ «А-Банк» в рахунок погашення кредиту кошти на загальну суму 3700 грн.. а у відповідності до вимог ст.230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі, тому з відповідача за зустрічним позовом на користь ОСОБА_7 ) необхідно стягнути кошти в розмірі 7400 грн..

Посилання ж позивача за первісним позовом про застосування ст.226 ч.3 п.2, ст.1057-1 ч.1 ЦК України, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому в задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» необхідно відмовити в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_7 за зустрічним позовом про стягнення моральної шкоди, то суд вважає необхідним дані вимоги в цій частині задовольнити частково.

Так, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену їй АТ «Акцент-Банк» в розмірі 50 000 грн..

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової шкоди)» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням

здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`зків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Тому суд, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 , глибини фізичних та душевних страждань, погіршення стану здоров`я останньої, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, вважає за необхідне стягнути з АТ «Акцент-Банк» моральну шкоду в розмірі 10000 грн...

Згідно ч.1 ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог за первісним позовом АТ «Акцент-Банк» відмовити, оскільки позивачем при укладенні кредитного договору були порушені умови видачі кредиту. Що стосується зустрічної позовної заяви, то суд вважає необхідним, дані вимоги задовольнити частково.

У зв`язку з цим згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача судові витрати.

На підставі викладеного, ст.ст. 11,15,16,23,202,203,215,216,229,230,1954,1168 ЦК України, п.8,20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової шкоди)» та керуючись ст. ст. 12, 81, 259, 263-265, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним та стягнення збитків задовольнити частково.

Визнати недійсним договір № ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року, укладений між ОСОБА_7 та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», .

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк»,, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_3 , матеріальні збитки, спричинені під впливом обману в розмірі 7400 (сім тисяч чотириста) гривень 00 копійок, а також моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:Д. О. Кухар