Справа № 946/743/20
Провадження № 6/946/100/20
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Смокіної Г.І.,

за участю секретаря Троїцької А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2020 року старший державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, посилаючись на те, що на примусовому виконанні Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № 60500360 з виконання постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2019 року № 500/3163/19 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 10200 грн.

На теперішній час зобов`язання зі сплати штрафу боржником не виконано.

В судове засідання старший державний виконавець не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року за № 3857-ХІІ, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд може встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи).

Ухиленням від виконання зобов`язань є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від боржника об`єктивні обставини.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосування обмеження у праві виїзду за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Судом встановлено, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2019 року до ОСОБА_1 застосовано захід впливу у виді штрафу в сумі 10200 грн. та стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 384,20 грн. (а.с. 2).

Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 60500360 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 10200 грн., яку останній отримав 12.11.2019 року (а.с. 3).

Відповідно до відомостей Державної фіскальної служби України від 23.01.2020 року та 08.01.2020 року розрахункові рахунки у боржника відсутні (а.с. 6, 8).

Як вбачається з довідки Пенсійного фонду України від 09.01.2020 року про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами та про останнє місце роботи, про осіб-боржників, які отримують пенсію, інформація про боржника відсутня (а.с. 6, 8).

Згідно відповіді РЕВ УДАІ на боржника транспортних засобів не зареєстровано (а.с. 7).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.02.2020 року нерухоме майно, що належить боржнику, відсутнє (а.с. 9-10).

Згідно акту державного виконавця від 28.11.2019 року грошові кошти та майно, яке підлягає опису та арешту, для погашення боргу відсутнє, боржник попереджений про можливе обмеження у праві виїзду за межі України (а.с. 11).

Надані суду докази свідчать про матеріальну неможливість боржника виконати зобов`язання.

Разом з цим, будь-які докази, які підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язання, що є підставою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника, відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що подання про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-XII від 21.01.1994 року, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Г.І.Смокіна