Справа № 635/8192/18
Провадження № 2/635/77/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 лютого 2020 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Савченка Д.М.,
секретар судового засідання Письменна В.М.,
учасники справи:
відповідач 1 Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області,
відповідач 2 ОСОБА_2 ,
третя особа Харківська товарна біржа,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 , третя особа: Харківська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який з часом уточнила, до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 , третя особа: Харківська товарна біржа, в якому просилавизнати дійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який укладено 17 вересня 1993 року між Орловою- ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був засвідчений Об`єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна» за № 1089 та зареєстрований Харківським міським бюро технічної інвентаризації 13.10.1993 р. за № 424 в реєстрову книгу №3; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 41 кв. м, житловою площею 15 кв. м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 вересня 1993 року між ОСОБА_4 , матір`ю позивача, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу №1089 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був засвідчений Об`єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна», правонаступником якої є Харківська товарна біржа, за №1089 та зареєстрований Харківським міським бюро технічної інвентаризації 13.10.1993 р. №424. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача, ОСОБА_4 , але вона склала заповіт, в якому заповіла своїй дочці житловий будинок. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.11.2018 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У вказаний в ухвалі строк позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.12.2018 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.10.2019 справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М.
Позивач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник відповідача Пісочинської селищної ради у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
17 вересня 1993 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу №1089 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був засвідчений Об`єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна» за №1089 та зареєстрований Харківським міським бюро технічної інвентаризації 13.10.1993 р. №424.
Згідно договору продавець - продала, а покупець, ОСОБА_4 купила житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . За домовленістю житловий будинок з надвірними будівлями продано за 3 000 000 карбованців. Загальна площа будинку становить 41 кв. м, житлова площа будинку 15 кв. м.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 21.10.2011 р.
За життя мати позивача ОСОБА_4 склала заповіт, за яким заповіла своїй дочці ОСОБА_1 жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Після смерті матері, ОСОБА_1 звернулася до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Харківській області з заявою про прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Сьомою харківською державною нотаріальною конторою 16.09.1993 р. та зареєстровано в реєстрі за № 2-6425.
Постановою державного нотаріуса Сьомої ХДНК ГТУЮ у Харківській області Теленкової І.В. від 13.08.2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. В обґрунтування відмови нотаріус зазначив, що договір купівлі-продажу, виданий Об`єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна» 17 вересня 1993 р. за № 1089, на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , не був нотаріально посвідчений, в зв`язку з чим є недійсним на день посвідчення договору.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Оскільки відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 склалися в момент укладення спірного договору, а саме 17 вересня 1993 року, суд застосовує під час розгляду позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним Цивільний кодекс Української РСР (1963 року).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення спірного правочину, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу).
Відповідно до вимог ст. 228 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами.
За змістом ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Статтею 154 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, передбачено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.
Як вбачається зі змісту договору від 17 вересня 1993 року, укладеного між ОСОБА_5 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на об`єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна», зазначений правочин містить всі ознаки договору купівлі-продажу, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, передбачених ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на момент укладення вказаного правочину, про що свідчать їх підписи у ньому, за наслідками укладення зазначеного договору ОСОБА_2 передав житловий будинок у власність покупцю Орловій- ОСОБА_3 , а остання прийняли майно і сплатила за нього певну грошову суму, що достовірно підтверджено в ході судового розгляду. Зазначені обставини жодним чином не спростовуються відповідачем.
Суд також враховує ту обставину, що після укладення вищевказаного договору, позивач та її мати ОСОБА_4 постійно проживали у будинку АДРЕСА_1 . У суду відсутні будь-які відомості про те, що протягом вказаного періоду відповідач пред`являв претензії з приводу зазначеного майна.
Отже, судом встановлено, що вищевказана угода укладена відповідно до вимог законодавства, діючого на момент укладення такої угоди, угода зареєстрована на біржі, однак не посвідчена нотаріально, оскільки на час її укладення посвідчення такої угоди на законодавчому рівні не передбачалося, сторони даного договору купівлі-продажу повністю виконали умови договору, право власності на зазначене домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу зареєстроване Харківським міським бюро технічної інвентаризації за померлою ОСОБА_5 ОСОБА_3 , на її ім`я та Харківським міським бюро технічної інвентаризації виданий технічний паспорт, право власності ОСОБА_6 ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 ніким не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.47 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, суд вважає угоду купівлі-продажу дійсною.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).
За змістом частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому разі, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Згідно роз`яснень, наданих у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Оскільки суд визнав договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який укладено 17 вересня 1993 року між Орловою- ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був засвідчений Об`єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна» за № 1089 дійсним, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 набула право власності на зазначений житловий будинок на підставі вказаного правочину.
Оскільки суд визнав договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який укладено 17 вересня 1993 року між Орловою- ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був засвідчений Об`єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна» за № 1089 дійсним, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 набула право власності на зазначений житловий будинок на підставі вказаного правочину.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на житловий будинок загальною площею 41 кв. м, житловою площею 15 кв. м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 ОСОБА_3 , вчинила всі необхідні дії, спрямовані на прийняття спадщини у встановленому ст. 1268 ЦК України порядку, в установлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак як вбачається зі змісту вищевказаної постанови державного нотаріуса Сьомої ХДНК ГТУЮ у Харківській області Теленкової І.В. від 13.08.2016 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що нею на підтвердження права власності ОСОБА_4 на житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , подано договір купівлі-продажу, посвідчений Об`єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна» за № 1089, який не був нотаріально посвідченим у відповідності до ст. 227 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року, що діяв на час придбання спадкоємцем нерухомого майна.
Отже, враховуючи, що судом визнано дійсним договір купівлі продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 17 вересня 1993 року між ОСОБА_5 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на Об`єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна», ту обставину, що інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 , в ході судового розгляду справи судом не встановлено, суд також задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на зазначений частину житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 ОСОБА_3 .
Керуючись ст. 10-13, 259,263-265,268,280-283 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 , третя особа: Харківська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок задовольнити повністю.
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який укладено 17 вересня 1993 року між Орловою- ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був засвідчений Об`єднаною Харківською товарно-сировинною біржею «Україна» за № 1089 та зареєстрований Харківським міським бюро технічної інвентаризації 13.10.1993 р. за № 424 в реєстрову книгу №3.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 41 кв. м, житловою площею 15 кв. м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачами протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 12.02.2020 року.
Суддя Д.М. Савченко