САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2078/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Биковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про усунення від права спадкування,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2019 року представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про усунення від права спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 . 15.08.2009 та 25.10.2011 ОСОБА_6 за свого життя склала два заповіти. Відповідач є непрацездатною дитиною спадкодавця і має групу інвалідності, та є особою, яка має право на обов`язкову частину у спадщині. На позивача та відповідача, як на дітей спадкодавця, чинним законодавством України покладається обов`язок утримання спадкодавця та обов`язок участі у додаткових витратах. ОСОБА_5 протягом останніх років свого життя мала серйозні проблеми зі здоров`ям, а саме: мала суттєві проблеми з зором, що спричинило значні витрати на лікування. Спадкодавець тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні у зв`язку з вимушеною з ампутацією правої ноги. Спадкодавцю було надано другу групу інвалідності від 05.01.2015. У зв`язку зі значним погіршенням здоров`я спадкодавець протягом останніх років свого життя потребувала постійної допомоги та суттєвих матеріальних витрат. Позивач належним чином здійснювала власні обов`язки щодо утримання спадкодавця. Крім плати за лікування, вона здійснювала також інші необхідні витрати з метою підтримки своєї матері. Відповідач повністю уникав свого обов`язку від здійснення матеріальної підтримки спадкодавця, а також участі у додаткових витратах, викликаних хворобами та інвалідністю. Просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_5 та стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі зверненням до суду, зокрема на професійну правничу допомогу.

19 квітня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.31-32).

13 травня 2019 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позов з додатками, відповідно до якого він заявляє, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Також зазначив, що він з 17.01.2008 є інвалідом ІІІ групи з 11.03.2015 довічно і йому протипоказані роботи пов`язані з тривалим стоянням і ходьбою. На день смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, він був непрацездатною повнолітньою дитиною спадкодавця. ОСОБА_5 склала два заповіти від 15.08.2009 та 25.10.2011. Спадкодавець спочатку знаходилася на лікуванні з діагнозом цукровий діабет, він кожен день поставляв матері продукти та ліки, призначені лікарями, потім її перевели на лікування в Дніпропетровську міську багатопрофільну клінічну лікарню №4, у зв`язку з необхідністю ампутації правої ноги, і йому довелося обслуговувати матеріально матір у зазначеній лікарні. Після ампутації ноги матері, він забрав її з лікарні і вона стала проживати з ним, перебувала на обліку в КЗ «Синельниківській ЦРЛ», він отримував для неї інсулін. Потім приїхала позивач та забрала матір до себе на 6 місяців. ОСОБА_1 помістила матір в приватний заклад для інвалідів і людей похилого віку у передмісті м. Києва та проводила оплату послуг цього закладу за рахунок пенсії матері та грошей, отриманих позивачем від здачі в оренду квартири, співвласниками якої була спадкодавець та позивач. Він підтримував зв`язок з матір`ю в телефонному режимі, але через хворобу та своє матеріальне становище, не міг поїхати до м. Києва і надати їй будь-яку допомогу. Для поїздки на похорони матері, квиток на потяг йому придбали родичі із м. Києва, оскільки у нього не було коштів, тому він навмисно не ухилявся від обов`язків сина утримувати матір. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

03 червня 2019 року представника позивача ОСОБА_4 на адресу суду надіслав відповідь на відзив в якій посилається на те, що всі обставини, які висвітлені відповідачем у відзиві на позовну заяву, не підтверджуються доказами, що свідчить про їх недоведеність. Відповідач не зміг довести той факт, що він здійснював догляд за спадкодавцем. Жодних доказів того, що відповідач кожен день поставляв матері продукти та ліки, відзив не містить. Відповідач не здійснював догляд за спадкодавцем та не цікавився її здоров`ям. 04.01.2017 спадкодавець перебувала на стаціонарному лікуванні в Дніпропетровській лікарні №12. Лікування та харчування повністю оплачувала позивач. 30.01.2017 донька позивача приїхала до спадкодавця за місцем її проживання та відвезла її до лікарні №4, відповідач цього не зробив, що ще раз свідчить про ухилення від виконання обов`язку по догляду за матір`ю. 03.02.2017 спадкодавцю ампутували праву кінцівку до стегна. 04.02.2017 позивач приїхала до матері в лікарню і знаходилася з нею до 10.02.2017. Саму операцію та післяопераційний догляд оплачувала позивач. Відповідач до лікарні не навідувався. Після ампутації кінцівки позивач та її донька висловили намір перевезти спадкодавця до Києва, оскільки відповідач відмовився зустріти її з лікарні та перевезти до власного дому. Через стан пацієнта, відповідач був змушений забрати матір до своєї квартири. Протягом усього часу їх проживання разом, відповідач намагався будь-яким чином позбутися матері, а позивач, продовжувала здійснювати її підтримку, перераховувати кошти на все необхідне. Під час проживання ОСОБА_5 з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 , останній не здійснював догляду за нею. Догляд здійснювала жінка, яка знаходилася з ним у цивільному шлюбі, до того ж, на платній основі 4000 грн. В кімнату матері відповідач майже не заходив. 10.04.2017 відповідач зателефонував до позивача з вимогою забрати матір з його будинку, оскільки, як він зазначив, він від неї втомився і немає бажання за нею доглядати. Донька позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приїхали та забрали ОСОБА_5 до Києва. Самостійно здійснювати цілодобовий догляд за матір`ю, позивач не могла, тому 16.04.2017 було прийнято розмістити ОСОБА_5 у приватному будинку для людей похилого віку. З часом виникла необхідність у здійсненні операції на серці та лівій нозі спадкодавця. 16.06.2017 позивач розмістила її у спеціалізованій клініці. На проведення операцій позивач понесла витрати у розмірі 65381 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 померла, позивач зателефонувала відповідачу та попросила його приїхати до Києва для участі у поховальному обряді. На що отримала відмову, аргументовану відсутністю бажання та коштів для приїзду до Києва. Позивач перерахувала відповідачу кошти (2598 грн.) на квитки до Києва та вмовила приїхати. Ритуальні послуги у сумі 8840 грн., оплачувала позивач. Так само були оплачені місце на цвинтарі, поминальний обід та послуги працівника церкви у розмірі 1500 грн. 25.01.2018 відповідач отримав з Пенсійного фонду України грошові кошти у розмірі 4370,64 грн. у якості допомоги на поховання, однак витратив їх на власні потреби. Відповідач має у приватній власності будинок, Ѕ двокімнатної квартири, має визначене місце роботи та отримує постійний дохід, однак взагалі жодних витрат, пов`язаних з утриманням матері-інваліда ним не було здійснено. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

21 червня 2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до яких він заявив, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі, зазначаючи те, що позивач не надавала будь-якої матеріальної допомоги спадкодавцю. Допомогу частково спадкодавцю надавала її онука ОСОБА_9 . Надані документи позивачем та її представником, не підтверджують, що дійсно були затрати, які понесені з метою лікування спадкодавця. Позивач, приблизно з серпня 2017 року, помістила спадкодавця у будинок для пристарілих людей, щоб не доглядати за матір`ю. Він доглядав за матір`ю особисто і не робив спроб помістити її в один з таких закладів. Коштами, які знаходилися на рахунку спадкодавця, могла розпорядитися тільки вона при необхідності. Ствердження позивача, що він витратив грошову допомогу на свої потреби, є провокаційними, з метою позбавити його спадщини. В червні 2017 року спадкодавець мешкала з ним, тому у позивача не було необхідності відсилати благодійні кошти. Позивач та її представник зловживають своїми процесуальними правами та навмисно провели електронний благодійний платіж, щоб зменшити період його участі у догляді за мамою та зазначили витрати, які не були зроблені позивачем та онукою на утримання спадкодавця. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

17 вересня 2019 року від представника позивача ОСОБА_4 на адресу суду надійшли письмові пояснення відповідно до яких інформаціє про те, що відповідач немає жодних додаткових доходів, не відповідає дійсності. Відповідач здає в оренду два гаражі та отримує за це особисто орендну плату у розмірі 800 грн. на місяць. У період з 01.02.2017 по 01.02.2018 відповідач за рахунок здачі в оренду гаражів отримав 9600 грн. Однак, ця інформація була ним прихована з метою введення суду в оману і спроби довести відсутність додаткових доходів та відсутність можливості матеріальної підтримки ОСОБА_5 . Квартира АДРЕСА_2 була відчужена 30.09.2016 з метою купівлі квартири в м. Києві та проживання у ній ОСОБА_5 Жодний витрат, пов`язаних з утриманням матері-інваліда, відповідачем здійснено не було. ОСОБА_5 та її син не підтримували родинних стосунків, про це у тому числі свідчить той факт, що останній її заповіт був складений повністю на користь позивача. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 За життя остання склала два заповіти. Є два спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідач не виконав свого обов`язку по догляду за спадкодавцем. У 2018 році ОСОБА_2 отримав від пенсійного фонду кошти, які він мав витратити на поховання спадкодавця, але він приховав факт витрачання цих коштів. Також було надано інформаційну довідку щодо наявності у відповідача квартири, яку він приховав. Позивач додатково сплачувала 2000 грн. за догляд та харчування спадкодавця, забравши її до м. Києва. Після смерті спадкодавця, відповідач не дає позивачу можливості потрапити до житла, яке їй дісталося по спадщині, у зв`язку з чим, зі сторони позивача було два звернення до поліції. Позивач здійснювала постійний догляд за спадкодавцем, що підтверджується багатьма квитанціями. Просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що коли мати хворіла, він доглядав за нею. Кожного дня лікарі їй призначали різні капельниці. Він привозив до лікарні їжу та купував всі ліки, які приписували лікарі. Медперсонал лікарні може підтвердити, що він провідував матір та приносив їй ліки. Лікар сказав, що треба везти матір до 4 лікарні, оскільки лікування їй не допомагало. Йому в догляді за матір`ю, допомагала її онука ОСОБА_10 . В лютому після операції приїхала сестра ОСОБА_1 , вона також допомагала в догляді з матір`ю, приносила їжу. Після того, як матір виписали з лікарні, він забрав її до себе. Постійно вивозив матір на візку, виносив судна за нею, прав білизну, повноцінно доглядав, їздив до м. Синельникове і брав для неї інсулін. Він сплачував за комунальні послуги. З картки вона сама знімала кошти, одного разу він зняв гроші з її картки, попередньо запитавши дозволу у Каті. Продукти харчування для матері, він купував та сам готував для неї їжу. Мати проживала разом з ним в будинку до червня 2017 року. Після операції матері був призначений інсулін, він постійно нагадував їй про необхідність його прийому, оскільки вона сама забувала. Коли матір забрали до м. Києва, її там не поставили на облік та віддали до будинку пристарілих. Навідати матір в м. Києві він зміг лише один раз, більше не мав змоги через фінансове положення. Він також один раз відправив для матері гроші до м. Києва. Він з 2004 року є інвалідом, йому важко пересуватися. Так по догляду вдома за матір`ю, йому допомагав його син. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши те, що позовні вимоги є надуманими та пояснив, що відповідач обслуговував матір, привозив ліки, викликав медичних працівників. Спадкодавець не могла самостійно займатися господарством. Але як тяжко б не було, відповідач не кинув свою матір, він доглядав за нею, готував для неї їжу та прав речі. Кошти для спадкодавця перераховувала її онука. Неможливо відповідача позбавити права на спадщину. Він дійсно є інвалідом і за законом не можна його усувати від права на спадкування, відповідач є спадкоємцем за заповітом. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник тертої особи - Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, на адресу суду заяву від них надійшла заяві в якій вони просять розглядати справу за відсутності представника.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.12.2017 серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.5).

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.

Спадкоємцями після його смерті є його донька ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які у передбачений законодавством шестимісячний строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (т.2 а.с.2-3).

Як вбачається з копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявами про прийняття спадщини ніхто, окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не звертався (т.2 а.с.2-50).

ОСОБА_1 є донькою спадкодавця ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , у зв`язку з чим відбулась зміна прізвища (т.2 а.с.17-18).

15.08.2009 ОСОБА_5 було складено заповіт, яким вона: належні їй Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 та земельну ділянку в с/т «Енергетик», діл. №2/148, площею 0,0527 гектари, заповіла: ОСОБА_1 ; належний їй житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.14).

25.10.2011 ОСОБА_5 було складено заповіт, яким вона: належний їй гараж № НОМЕР_4 , в АДРЕСА_4 в, «Теплоенергетик» гаражний кооператив» обслуговуючий кооператив, заповіла: ОСОБА_1 (т.1 а.с.15).

ОСОБА_5 мала другу групу інвалідності з 05.01.2015 з загального захворювання по зору, безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК №064212 від 22.01.2015, серії №12 ААА (т.1 а.с.7-8).

Відповідно до інформації №3/23 від 14.06.2019, наданої КЗ «ДМЛ №12» ДОР, ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 20.01.2017 по 30.01.2017 (т.2 а.с.90).

Як вбачається з виписного епікризу №2168 ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні ГСХ КЗ «ДМБКЛ №4» ДОР з 01.02.2017 по 13.02.2017 (а.с.71-72).

Відповідно до інформації №1396 від 15.07.2019, наданої Державною установою «Національним інститутом хірургії та трансплантології імені О.О. Шалімова НАМН України», ОСОБА_5 знаходилася на стаціонарному лікуванні в ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова НАМН України» з 16.06.2017 по 26.06.2017 (т.2 а.с.97).

Відповідач ОСОБА_2 має ІІІ групу інвалідності з загального захворювання по опорно-руховому апарату, що підтверджується копією виписки із акту огляду МСЕК №605285* до довідки Сер. ВСЕ-ДНА-01, копією довідки до акта огляду МСЕК №012149, серії 10 ААБ та копією довідки до акту огляду МСЕК №003775, серії 10 ААГ (т.1 а.с.54-56).

Відповідно до довідки про доходи №9289 2920 8489 2203, ОСОБА_2 , як пенсіонер перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Дніпрі в Дніпропетровській області і отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за січень 2017 грудень 2017 складає 15904,00 грн. (т.1 а.с.115).

Проживаючи у сина ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 з 13.02.2017 перебувала на диспансерному обліку у сімейного лікаря КНП ЦПМД Іларіонівської поліклініки сільської ради Синельниківського району та на спостереженні у ендокринолога з 24.02.2017 по 08.09.17, ОСОБА_2 для неї отримував інсулін, що підтверджується медичними довідками від 10.05.2019 та 24.05.2019 (т.1 а.с.70, 145).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вони з матір`ю ОСОБА_1 вирішували фінансові питання, вона оплачувала необхідні витрати бабусі. У бабусі були сильні болі, вона викликала швидку допомогу, її госпіталізували, після ампутації ноги до бабусі приїхала ОСОБА_1 , щоб за нею доглядати. Перевозити її відразу було не можливо. Тому деяких час бабуся проживала у сина ОСОБА_2 . Вони з ним домовилися, що він буде знімати гроші з картки і витрачати їх на бабусю. ОСОБА_5 не дуже подобалось проживати у сина. Вони хотіли продовжити лікування бабусі, тому вона приїхала до останньої і перевезла її до м. Києва, де влаштували її до будинку для літніх людей. Коли бабуся померла, вони з матір`ю поховали бабусю за власні кошти, гроші були загалом мамині, вона також трохи докладала. ОСОБА_2 забрав бабусині документи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що йому відомо, що бабуся ОСОБА_5 хворіла. Позивач ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_7 здійснювали догляд за бабусею, також з їх сторони була фінансова допомога та інша. Зі слів бабусі йому відомо, що відповідач погано про неї піклувався.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він бачив, як ОСОБА_2 возив бабусю на візку, вивозив їй на двір, щоб вона дихала свіжим повітрям. Це тривало приблизно з лютого до літа. Потім через деякий час, він припинив їх зустрічати, коли запитав про бабусю, йому відповіли, що сестрі не сподобалося, як вони доглядали за бабусею і сестра забрала бабусю до м. Києва. Бачив, як приїжджала швидка допомога. ОСОБА_2 возив їй продукти.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що йому відомо те, що бабуся проживала у батька приблизно з лютого до літа, він доглядав за нею. В догляді за бабусею йому також допомагала жінка з якою батько проживав, вона допомагала прати та готувати їжу. Потім бабусю забрали до м. Києва. Він до бабусі не приїжджав, але телефонував. В телефонній розмові бабуся жалілася, що її погано в будинку пристарілих в м. Києві. Забрати бабусю з м. Києва вони не встигли, вона померла.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що йому відомо те, що ОСОБА_2 приїжджав до матері в квартиру, коли остання хворіла. Він мешкає на першому поверсі і йому все було добре видно. Відомо, що приблизно в 2014 році у ОСОБА_5 були проблеми з зором, точно чим вона хворіла, йому не відомо. ОСОБА_2 сплачував комунальні послуги. Зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що останній допомагав своїй матері, що саме він їй купував, йому не відомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що з позивачем, він не знайомий, а відповідача знає з дитинства та має з ним дружні стосунки. Йому відомо, що ОСОБА_5 не хотіла їхати до м. Києва, але ОСОБА_1 її забрала. ОСОБА_2 доглядав за матір`ю. Вони разом з відповідачем їздили за ліками та продуктами для мами. ОСОБА_2 майже сам прибирав за матір`ю, прав, купував підгузки, ходив з нею на прогулянки, він бачив це на власні очі. Це було приблизно у лютому 2017 року, більш точної дати не пам`ятає та наприкінці травня бабуся ще була тут, а приблизно через 2-3 місяці її забрали. ОСОБА_5 ніколи не жалілась на поганий догляд зі сторони відповідача. Йому особисто бабуся сказала, що їй добре з сином.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з наступного.

В силу ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 цього ж кодексу.

Згідно п.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до положень статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин, а саме: усунення особи від надання спадкодавцеві допомоги за можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, надання допомоги саме відповідачем.

В силу ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до юридичного тлумачення ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення активний дій.

Необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Так, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що спадкодавець потребувала допомоги саме від відповідача, а відповідач ОСОБА_2 , маючи ІІІ групу інвалідності, мав можливість надавати фізичну допомогу, а також будучи пенсіонером, отримуючи пенсію по інвалідності, мав можливість надавати фінансову допомогу спадкодавцеві. Також суду не надано доказів щодо дійсного ухилення відповідача від обов`язку піклування за матір`ю, крім того, зазначені посилання спростовані показами, допитаних у судовому засіданні свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які в судовому засіданні підтвердили факт того, що відповідач ОСОБА_2 піклувався та доглядав за своєю матір`ю ОСОБА_5 в той період, коли остання проживала разом з сином.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини на які посилалися позивач та її представник, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, окрім того, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту того, що ОСОБА_2 , маючи ІІІ групу інвалідності та отримуючи пенсію по інвалідності, мав змогу надавати фізичну та фінансову допомогу спадкодавцеві, та ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані. Також не було доведено, що спадкодавець потребувала допомоги саме від відповідача. Окрім того, відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом, тому у відповідності до ч.5 ст.1244 ЦК України, його не може бути усунено від права на спадкування за законом. У зв`язку з викладеними, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1217, 1223, 1224, 1244, 1261 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6-13, 33-34, 76-81, 83, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , іпн. НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора (м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 3) про усунення від права спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 11 лютого 2020 року.

Суддя О.П.Румянцев