ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/998/17 Номер провадження 22-ц/814/1977/20Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н.С. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 24 червня 2020 року, прийнятої під головуванням судді Миркушіної Н.С. в м. Хорол, із складанням повного тексту ухвали 30 червня 2020 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , третя особа Головне Управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання дій та бездіяльності Хорольського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області та старшого державного виконавця неправомірними (незаконними), -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду зі скаргою про визнання дій та бездіяльності Хорольського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області та старшого державного виконавця неправомірними (незаконними) по виконанню рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 31.12.2015 року щодо зобов`язання знести самочинно збудовані ОСОБА_2 прибудову до квартири АДРЕСА_1 та господарські споруди в м. Хоролі Полтавської області.

У січні 2018 року ОСОБА_1 , уточнивщи вимоги скарги, крім зазначеного вище просив забезпечити виконання виконавчих проваджень ВП №51400332 та ВП №51400539 за кошти Державного бюджету, після чого вирішити питання про компенсацію Державному бюджету збитків. Просив також суд на підставі ст.262 ЦПК України постановити окрему ухвалу відносно бездіяльності ДВС.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 24 червня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить ухвалу скасувати, ухвалити окрему ухвалу та направити до прокуратури для прийняття рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу Хорольський РВ ДВС вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 31.12.2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування власником своїм нерухомим майном та про знесення самочинно побудованих будівель та споруд задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути всі перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , а саме: - знести самочинно збудовану ОСОБА_2 прибудову до квартири АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10.03.2016 року рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 31 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасоване та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про знесення самочинно побудованих будівель та споруд задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 знести за свій рахунок самочинно побудовані споруди, а саме: гараж, сінник, літній душ, сарай, вигрібну яму, каналізаційну трубу, що розташовані по АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 31 грудня 2015 року залишено без змін. Рішення набрало законної сили 10.03.2016 року.

30.03.2016 року Хорольським районним судом Полтавської області відносно боржника ОСОБА_2 видано виконавчий лист № 548/1893/13-ц та виконавчий лист № 548/1893/13-ц, згідно яких зобов`язано ОСОБА_2 знести за свій рахунок самочинно побудовані споруди, а саме: гараж, сінник, літній душ, сарай, вигрібну яму, каналізаційну трубу, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Вищезазначені виконавчі листи скаржником були пред`явлені для виконання до Хорольського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області.

13.06.2016 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 51400332 та ВП № 51400539.

Надалі державним виконавцем вживались дії у межах повноважень встановлених Законом України «Про виконавче провадження» з метою виконання вказаних виконавчих листів.

30.09.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

06.04.2017 року ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області скасовано постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 51400332 та ВП № 51400539 від 30.09.2016 року на підставі відсутності доказів того, що рішення неможливо виконати без участі боржника.

04.05.2017 року винесено постанови про відновлення виконавчих проваджень ВП № 51400332 та ВП № 51400539 з виконання виконавчих листів № 548/1893/13-ц, виданих 30.03.2016 року Хорольським районним судом Полтавської області про:

- зобов`язання ОСОБА_2 усунути всі перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою за адресою АДРЕСА_1 , а саме: знести самочинно збудовану ОСОБА_2 прибудову до квартири за адресою АДРЕСА_1 .

- зобов`язання ОСОБА_2 знести за свій рахунок самочинно побудовані споруди, а саме: гараж, сінник, літній душ, сарай, вигрібну яму, каналізаційну трубу, що розташовані в АДРЕСА_1 .

11.08.2017 року державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що боржником самостійно знесені сінник, літній душ, каналізаційну трубу. У частині знесення прибудови до квартири та гаражу рішення Хорольського районного суду залишалося невиконаним, про що складено акт державного виконавця.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , районний суд свою ухвалу мотивував тим, що державним виконавцем доведено, що у Хорольського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (Хорольського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області) відсутня можливість здійснити виконання рішення за рахунок коштів Державного бюджету.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зокрема, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод висока договірна сторона зобов`язана гарантувати кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків справедливий судовий розгляд впродовж розумного строку. Стаття 6 Конвенції розповсюджує свою дію і на стадію виконання судового рішення. Відповідно до п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»:» Європейський суд з прав людини нагадує, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 ст. 6 докладно описував процедурні гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень. Отже виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6».

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, 31.12.2015 року Хорольським районним судом Полтавської області було прийнято рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування власником своїм нерухомим майном та про знесення самочинно побудованих будівель та споруд.

Тобто, більше 4 років вказане рішення не виконане в повному обсязі, чим самим порушуються права ОСОБА_1 .

Причиною невиконання судового рішення є бездіяльність виконавця Хорольського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, яким не вжито всіх можливих заходів для виконання рішення.

Зокрема, за 2018-2019 роки виконавчою службою не вчинялось жодних дій до спонукання боржника- ОСОБА_2 знести за його рахунок прибудови до квартири, гаражу та сараю. Як вбачається з матеріалів справи, 11.08.2017р. відбувся виїзд за місцем проживання боржника, після чого відсутні відомості щодо здійснення примусового виконання рішення суду.

Посилання виконавчої служби на здійснення переписки з приводу залучення спеціалістів по проведенню знесення не може бути розцінене як дії по спонуканню боржника до виконання судового рішення, адже текст судового рішення передбачає зобов`язання ОСОБА_2 знести за свій рахунок самочинно збудовані споруди.

Отже, наявна бездіяльність органу, дії якого оскаржує ОСОБА_1 по належному та своєчасному виконанню рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 31.12.2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 10.03.2016 року.

З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали Хорольського районного суду Полтавської області від 24 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності Хорольського ДВС та задоволення скарги в цій частині.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на обгрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо безпідставності пропозицій Хорольського РВ ДВС щодо авансування ним витрат виконавчого провадження, зважаючи на те, що ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час відкриття виконавчого провадження ) передбачала внесення певної грошової суми для здійснення необхідних витрат за погодженням стягувача, а з 28.09.2018р. заявник має 2 групу інвалідності, внаслідок чого взагалі звільнявся від сплати авансового внеску.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 щодо забезпечення виконання виконавчих проваджень за кошти Державного бюджету та постановлення окремої ухвали відносно бездіяльності ДВС. Рішення районного суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Так, прохання скаржника про виконання рішення за кошти Державного бюджету суперечить змісту постановленого судового рішення, оскільки призведе до зміни самого рішення суду по суті.

Стосовно вимоги про постановлення окремої ухвали відносно бездіяльності ДВС, то колегія суддів вважає, що задоволення вимог скарги ОСОБА_1 в цій частині є достатньою компенсацією і не вбачає наявності в діях (бездіяльності) органу державної виконавчої служби ознак кримінального правопорушення, як то визначено ч.3 ст.262 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 24 червня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності Хорольського ДВС.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Хорольського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) щодо здійснення виконання рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 31.12.2015 року.

Стягнути з Хорольського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) судовий збір 1060грн.20 коп. на користь держави.

В іншій частині ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 26.08.2020 р.