справа № 1411/405/2012
провадження № 22-ц/784/1473/20
У Х В А Л А

21 серпня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Лівінського І.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою їх представником ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи Універсальна товарна біржа «Віконт-Т», Жовтнева державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2012 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через свого представника - Поповську О.М. 07 серпня 2020 року подали апеляційну скаргу на вказане судове рішення, в якому міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та звільнення апелянтів від сплати судового збору на підставі частини 1, пунктів 12,13 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд виходить з такого.

Обґрунтовуючи клопотання, представник апелянтів посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не брали участі у справі та про існування судового рішення їм взагалі не було відомо. Однак справа стосується їх прав та обов`язків, як законних спадкоємців, оскільки вони є рідними онуками спадкодавця і мали право на спадкування за правом представлення на ту частину спадкового будинку, на яку претендував би їх батько, спадкоємець першої черги ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини) передбачено обов`язок мотивувати судове рішення про поновлення пропущених строків на оскарження. Зокрема, Європейський суд з прав людини спеціально і однозначно висловився стосовно того, що національний суд зобов`язаний мотивувати поновлення строку на оскарження і пересвідчитись, що підстави для поновлення строку виправдовують втручання у принцип res judicata (параграф 47 рішення у справі «Устименко проти України», параграф 41 рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Крім того, відповідно до параграфа 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

У параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на порушення, які допускали українські суди внаслідок необґрунтованості причин втручання у принцип res judicata. Як зазначено вище, окрему увагу ним було приділено випадкам, коли судді поновлювали строк без надання будь-яких додаткових пояснень про «поважні причини».

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції розглянув позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які на час розгляду справи були неповнолітніми. При цьому суд розглянув вимоги до ОСОБА_5 як до особи, яка діє лише в своїх інтересах.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які обґрунтували своє клопотання про поновлення строку тим, що оскаржуване рішення стосується їх прав, свобод, інтересів та обов`язків, як спадкоємців за законом, копію рішення не отримували.

З огляду на матеріали справи, оскаржуване судове рішення представник апелянтів отримала у приміщенні суду лише 13 березня 2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується розпискою представника апелянтів - ОСОБА_3 на копії заяви про ознайомлення з матеріалами справи та видачі повного судового рішення з вхідним штемпелем Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2020 року (а.с. 52).

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана 07 серпня 2020 року, то при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження необхідно керуватися нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 лютого 2018 року по справі № 361/161/13-ц.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже, виходячи з аналізу статті 358 ЦПК України, виключенням із загального правила, за яким суд відмовляє в поновленні строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, є не залучення особи до участі в справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, або, іншими словами, необізнаність особи з існуванням певної справи, яка стосується її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», а також з точки зору дотримання права апелянтів на доступ до правосуддя, проголошеного статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слід вважати, що оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в зв`язку з тим, що вони не були залучені до участі в справі, на момент розгляду справи були неповнолітніми, а тому вони і не могли вживати заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження, про яке їм не було відомо, то клопотання представника апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження необхідно задовольнити, а пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2012 року - поновити.

Що стосується клопотання про звільнення від сплати судового збору суд дійшов наступного.

Відповідно до наданих копій витягів з наказів командира 79 окремої десантно-штурмової бригади та копії контракту, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є військовослужбовцями.

Отже, відповідно до частини 1 пункту 12 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вони звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

За формою та змістом апеляційна скарга по даній цивільній справі відповідає вимогам статті 356 ЦПК України.

Не встановлено підстав для застосування положень статті 185 ЦПК України та інших обставин, які перешкоджають апеляційному провадженню.

Керуючись ст. ст. 354, 359, 360, 361 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника апелянтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2012 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою їх представником ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2012 року.

Копію апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів надіслати відповідним учасникам справи.

Роз`яснити учасникам справи право на подачу до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі, який має відповідати ст. 360 ЦПК України, в строк не пізніше п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі подання відзиву надати суду документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Роз`яснити, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Зупинити дію оскаржуваного рішення.

Надіслати копію цієї ухвали учасникам справи та Жовтневому районному суду Миколаївської області.

Інформацію щодо справи можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою сторінки Миколаївського апеляційного суду: https://mka.court.gov.ua.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський