Справа № 487/4191/19
Провадження № 2/487/264/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Бобрової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазницької Н.Ю.,

в присутності представника позивача Влащука В.М.,

представника відповідача Фецяка Р.А.,

представника третьої особи - Супруна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу №№487/4191/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України, треті особи - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», Миколаївська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення коштів за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

31.05.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь 936058,50 грн. середнього заробітку за час невиконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2015 р. Свої позовні вимоги мотивував тим, що наказом від 21.05.2015 р. його було звільнено з посади начальника МФ ДП «АМПУ» на підставі п.3 ст.40 КЗпП. 24.11.2015 р. на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2015 р. його було поновлено. Проте зазначений наказ про поновлення було скасовано наказом від 16.01.2016 на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25.12.2015 р. Ухвалою ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.06.2016 рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25.12.2015 р. в частині поновлення на роботі скасовано, а рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.10.2015 р. в цій частині залишено в силі. Проте наказ про поновлення на роботі було видано лише 20.02.2019 р. та наказом від 21.02.2019 р . відбулося його звільнення на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП.

Ухвалою суду від 10.06.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

23.07.2019 р. до канцелярії суду надійшли від Миколаївської філії ДП «АМПУ» пояснення на позов, в яких представник третьої особи не погоджується з позовними вимогами. Вважає, що позивачем не доведено законні підстави стягнення коштів за час невиконання рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.10.2015 р., не надано відповідного розрахунку (т.1 арк.спр.48-66).

25 .07.2019 року до канцелярії суду від представника відповідача Сьомочкіної О.С. надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, посилаючись на те, що ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму, що виключає можливість розгляду справи у спрощеному провадженні.

Ухвалою суду від 12.08.2019 р. у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.

07.08.2019 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про залучення ДП «АМПУ» співвідповідачем у справі, посилаючись на те, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку підлягають заявленню до ДП «АМПУ», а не до Мінінфраструктури.

Ухвалою суду від 12.08.2019 р. у задоволенні зазначеного клопотання представника відповідача відмовлено.

27.08.2019 р. до канцелярії суду від Міністерства інфраструктури України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зауважив про недотримання позивачем строків звернення до суду. Вважає, що Міністерство інфраструктури України є неналежним відповідачем у даному провадженні. Зауважив, що розрахунок середнього заробітку, наведений позивачем, не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (т.2 арк.спр.4-6).

Ухвалою суду від 09.09.2019 р. розгляд справи відкладено для витребування доказів у позивача та з Миколаївського управління ГУ ДФС у Миколаївській області.

Ухвалою суду від 25.11.2019 р. в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без руху відмовлено.

Ухвалою суду від 27.01.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву для повторного виклику позивача та надання ним запитуваних судом доказів.

24.02.2020 р. до канцелярії суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача, в яких вона зазначила, що наведений позивачем розрахунок, а також твердження про те, що він має право вимагати середній заробіток за 975 календарних днів та заявлена ним сума середнього заробітку у розмірі 936058 грн. не узгоджується з Порядком обчислення середньої заробітної плати, передбаченим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, та наявними в матеріалах справи доказами. Наголосила, що Міністерство інфраструктури України є неналежним відповідачем у даному провадженні (т.2 арк.спр.119 - 121).

Ухвалою суду від 03.04.2020 р. розгляд справи відкладено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві, поясненнях на позов, додаткових поясненнях.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч. 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 14.06.2013 р. призначено на посаду виконуючого обов`язки начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ». 16.07.2013 р. позивача призначено начальником Миколаївської філії ДП «АМПУ».

18.08.2015 р. ОСОБА_1 було звільнено по п.3 ст.40 КЗпП у зв`язку з систематичним невиконанням обов`язків.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.10.2015 р. позов ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України, треті особи - державного підприємства Адміністрація морських портів України, Миколаївської державного підприємства Адміністрація морських портів України про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково; визнати незаконним та скасувати наказ №10-О від 03.02.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності; поновити позивача на робот в Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» на посаді начальника філії ДП «Адміністрація морських портів України» з 18.08.2015 року; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25.12.2015 р. зазначене вище рішення Заводського районного суду м.Миколаєва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в частині поновлення на посаді відмовлено.

Ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 р. рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25.12.2015 р. в частині поновлення позивача на посаді скасовано, рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.10.2015 р. в цій же частині залишено без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є обов`язковість рішень суду.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, та незалежно від тривалості здійснення виконавчих дій.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обов`язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

За змістом норм ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-435цс15 від 01 липня 2015 року).

26.09.2016 р. на виконання виконавчого листа, виданого 18.07.2016 р. Заводським районним судом м.Миколаєва у справі №487/4294/15-ц, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження (т.1 арк.спр.30-31).

Обставини, встановлені Заводським районний судом м.Миколаєва, апеляційним судом Миколаївської області, ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ під час розгляду справи №487/4294/15-ц, доказуванню не підлягають з огляду на ст.82 ЦПК України.

Крім того, відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Так, зазначеними вище судоми було встановлено, що Міністерство інфраструктури України є неналежним відповідачем у справі про стягнення середнього заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи посада начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ», яку обіймав ОСОБА_1 , передбачена штатним розписом ДП «АМПУ» (т.2 арк.спр.7).

Мінінфраструктури відповідно до Положення про нього, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 № 460, є центральним органом виконавчої влади, є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства.

В свою чергу, ДП «АМПУ» відповідно до Статуту, затвердженого в новій редакції наказом Мінінфраструктури від 02.04.2018 № 149 (т.2 арк. спр.25-38), є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 133 «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до сфери управління Мінінфраструктури (Уповноважений орган управління).

Згідно з пунктом 3.6. Статуту підприємство веде самостійний баланс, має поточні рахунки та інші рахунки в національній та іноземній валюті в установах банків, депозитні рахунки, печатки та штампи зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Згідно з пунктом 7.9 Статуту Філії (адміністрації морських портів), що утворюються в кожному морському порту, очолюють керівники адміністрацій морських портів (начальники морських портів), які призначаються на посаду та звільняються з посади Уповноваженим органом управління (Мінінфраструктури) за поданням Голови підприємства (ДП «АМПУ»).

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України «Про морські порти України» керівник адміністрації морського порту призначається на посаду та звільняється з посади центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, за поданням голови адміністрації морських портів України.

Таким чином, в розумінні КЗпП Мінінфраструктури є уповноваженим органом управління ДП «АМПУ», а не роботодавцем по відношенню до начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ», що виключає можливість заявляти позовні вимоги про стягнення середнього заробітку до Мінінфраструктури.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що Міністерство інфраструктури України не є належним позивачем у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Позивачем та його представником таких клопотань заявлено не було.

З урахуванням встановленого позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,258,259,263-265, 352,354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України, треті особи - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», Миколаївська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення коштів за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Міністерство інфраструктури України, місце знаходження: м.Київ, пр. Перемоги, 14.

Треті особи Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», місце знаходження: м.Київ, пр. Перемоги, 14, Миколаївська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», місце знаходження: м.Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Повне судове рішення виготовлене та підписано суддею 25.08.2020 року.

Головуючий суддя І.В.Боброва