Справа № 744/621/20
Провадження по справі № 2/744/362/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Смаги С. В.,

при секретарі судового засідання Фільчаговій Г. В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Семенівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , пред`явила до суду позов до відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, в якому позивач просила визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила про те, що по АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживав її батько - ОСОБА_2 . Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 87 від 14 травня 2020 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , 1950 року побудови, згідно погосподарської книги №7 за 2016-2020 роки зареєстрований за ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер. Після смерті батька, коли вона звернулася до Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області для оформлення права власності на вказаний житловий будинок, нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок буде не можливо, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку. Вказаний вище будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було куплено батьком, згідно договору купівлі-продажу в 1971 році. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків" даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. 31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах.

Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у погосподарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особового рахунку на ім`я забудовника. Інших правопосвідчуючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Таким чином, батьком житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по АДРЕСА_1 , були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і він став власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось.

Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, батько, будучи юридично не обізнаним, своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив).

Таким чином право власності батька у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлого батька ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється.

В 2020 році вона звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами.

Враховуючи ту обставину, що на цей час вона не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, та надвірними спорудами, які фактично є її власністю та розташовані по АДРЕСА_1 , то змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав.

Ухвалою судді від 17 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 27 серпня 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду надала письмову заяву, згідно даних якої у судове засідання з`явитися не може, просить справу протягом всіх судових засідань розглянути без її участі, позов підтримує повністю.

Представник відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, Семенівський міський голова Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу без участі представника Семенівської міської ради, позовні вимоги Семенівська міська рада Чернігівської області визнає повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, завідувач Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Доля Наталія Миколаївна у підготовче судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, подала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу без присутності представника Семенівської районної державної нотаріальної контори на розсуд суду, та надала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно даних якого інформація про спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У справі встановлено, що по АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживав батько позивача - ОСОБА_2 . Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 87 від 14 травня 2020 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , 1950 року побудови, згідно погосподарської книги №7 за 2016-2020 роки зареєстрований за ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача помер. Після смерті батька позивача, коли позивач звернулася до Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області для оформлення права власності на вказаний житловий будинок, нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок буде не можливо, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку. Вказаний вище будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було куплено батьком, згідно договору купівлі-продажу в 1971 році. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків" даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. 31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах.

Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у погосподарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особового рахунку на ім`я забудовника. Інших правопосвідчуючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Таким чином, батьком позивача житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по АДРЕСА_1 , були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і він став власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось.

З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень".

В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, батько позивача, будучи юридично не обізнаним, своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив).

Таким чином право власності батька позивача у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер.

Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлого батька позивача ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється.

В 2020 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами.

Враховуючи ту обставину, що на цей час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, та надвірними спорудами, які фактично є її власністю та розташовані по АДРЕСА_1 , то змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позов відповідачем визнається повністю, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , до Семенівської міської ради Чернігівської області (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вулиця Червона Площа, будинок 6, місто Семенівка Чернігівської області, 15400) про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вулиця Червона Площа, будинок 2, місто Семенівка Чернігівської області, 15400), - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами в цілому, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С. В. Смага