Справа № 309/3981/19
Провадження № 2/309/179/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участі секретаря: Соймик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст справу за позовом:

ОСОБА_1

до

Боронявської сільської ради

про визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Боронявської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була рідною бабою позивача ОСОБА_1 . На початку грудня 2019 р. позивачкою було виявлено заповіт померлої баби ОСОБА_2 від 11 червня 1985 р., згідно якого все своє майно заповідає ОСОБА_1 . Спадкове майно складається з житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із заповітом позивач виявила рішення п`ятої сесії 23 скликання Боронявської сільської ради від 23 квітня 1999 року про передачу у власність земельної ділянки розміром 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 виданого на померлу ОСОБА_2 . Також згідно довідки від 24.12.2019 р. виданої виконкомом Боронявської сільської ради відповідно до погосподарської книги №7 за 1996-2000 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 , житловий будинок в АДРЕСА_1 , побудований в 1954 році і зареєстрований за ОСОБА_2 . Позивач не може прийняти спадщину оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, оскільки ОСОБА_2 не виготовила правовстановлюючих документів на своє майно.

В своєму позові позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прилеглу до нього земельну ділянку площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 не з`явилися, надіславши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просить задоволити.

Представник Боронявської сільської ради в судове засідання не з`явився, надіславши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного .

В судовому засіданні встановлено та належними доказами доведено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була рідною бабою позивача. ОСОБА_1 ( а.с.10 ,11,13)

11 червня 1985 р. ОСОБА_2 склала заповіт згідно якого все своє майно заповідає ОСОБА_1 ( а.с. 14)

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 після якого отримала прізвище « ОСОБА_1 » ( а.с.12)

Спадкове майно складається з житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 24.12.2019 р. виданої виконкомом Боронявської сільської ради згідно погосподарської книги №7 за 1996-2000 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 , житловий будинок в АДРЕСА_1 , побудований в 1954 році і зареєстрований за ОСОБА_2 ( а.с.16)

Відповідно до рішення п`ятої сесії 23 скликання Боронявської сільської ради від 23 квітня 1999 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку розміром 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку.( а.с.15)

Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 і та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за померлою бабою ОСОБА_2 згідно заповіту від 11 червня 1985 р. (а.с.14).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи наведене, а також те, що в судовому засіданні не встановлено даних, які б заперечували факт права власності ОСОБА_2 на будинок та земельну ділянку, суд приходить до переконання про достатність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прилеглу до нього земельну ділянку площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку .

Керуючись вимогами ст.ст. ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України та ст.ст.377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» с у д -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 паспорт НОМЕР_3 мешканкою АДРЕСА_2 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прилеглу до нього земельну ділянку площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2020 року.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.