справа № 133/2260/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.08.2020 року

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого - судді Воронюк В.А.

при секретарі Полонській Н.М.,

з участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині

цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Козятинський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті її батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зазначеного факту і необхідності встановлення його судовим рішенням вона вказала, що померлий є її батьком, що підтверджується її свідоцтвами про народження та шлюб.

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть, висновком про ненасильницьку смерть, довідкою про причину смерті та довідкою про кремацію ОСОБА_2 виданими державними органами самопроголошеної Донецької Народної Республіки.

Отримати свідоцтво про смерть її батька у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».Підтвердження факту смерті їй необхідно для поховання батька в м. Козятин Вінницької області та оформлення спадщини.

Підтвердження факту смерті їй необхідно для поховання батька в м. Козятин Вінницької області та оформлення спадщини.

Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, підтвердила обставини зазначені вище та просила заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви, причини неявки до суду невідомі.

Суд, заслухавши заявницю, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву необхідно задовольнити.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 являється донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який на момент смерті проживав в АДРЕСА_1 (а.с.3-8).

Факт смерті громадянина України підлягає державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України. Внесення до Реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких вступ у спадщину, що залишилась після померлого, можливість встановлення опіки над його дітьми, що залишились без батьківського піклування та інші правові наслідки.

Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Вказані документи (лікарське свідоцтво про смерть та фельдшерська довідка про смерть) у випадку, якщо смерть настала на території України, подаються за формою, що затверджена Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до Указу Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 «Про межі та перелік районів, міст, селиш і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» м. Донецьк належить до тимчасово окупованих територій України.

Статею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

З огляду на наведене, суд приймає до уваги: лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 № 161 від 18.07.20 видане Комунальним управлінням первинної медико-санітарної допомоги №4 м.Донецьк », свідоцтво про смерть на ім`я ОСОБА_2 , видане Київським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 20 липня 2020 року , де зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Донецьк, Київський район , про що зроблено актовий запис № 770 (а.с. 8); висновок про ненасильницьку смерть від 18.07.20 виданий Київським РВ Донецького ГУМВС ДНР ( а.с. 11 ) , довідку про присчини смерті № 161 видану 18 липня 2020 року Комунальним управлінням первинної медико-санітарної допомоги №4 м.Донецьк ( а.с.12 ), довідку про кремацію тіла ОСОБА_2 від 21.07.2020 №4997 видану Ростовським крематорієм ( а.с. 13 ) та визнає їх в даному випадку достатніми доказами на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставами для реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану є: документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отримати свідоцтво про смерть батька у відділі державної реєстрації актів цивільного стану заявниця не може , оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»., а тому єдиним шляхом його отримання та прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Враховуючи, що факт смерті ОСОБА_2 в м.Донецьку ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно мав місце, а без свідоцтва про його смерть заявниця не може поховати батька в м. Козятин Вінницької області та отримати свідоцтво про право на спадщину, з метою захисту прав заявниці, факт смерті ОСОБА_2 необхідно встановити судовим рішенням.

Керуючись ст. ст. 315-319, 430-431 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заявлені вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: АДРЕСА_1 .

Рішення допустити до негайного виконання.

На рішення суду може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів після проголошення, а в разі складення вступної та резолютивної частини рішення - в той же строк з дати складення повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повне судове рішення складено 26.08.2020 р.

Суддя: В.А. Воронюк

26.08.2020