ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5787/20 Справа № 210/749/20 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2020 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 08 квітня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ ««АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 від нещасного випадку, який трапився при виконанні трудових обов`язків 20 червня 1986, загинув її батько ОСОБА_2 . Внаслідок смерті батька позивач переносить тяжкі моральні страждання, оскільки вона втратила рідну їй людину у віці 12 років, позивач була позбавлена батьківської радості, піклування, любові. Мама її виховувала одна, забезпечити повноцінно побутові умови не могла, тому в своєму житті вона гостро відчуває й зараз, що не має повноцінної сім`ї, із її складовими, любов`ю батька, що завдавало і завдає їй душевного болю та моральних страждань. Сама по собі смерть батька є для неї невиліковною психологічною травмою, й не потребує доведення будь-якими доказами., тому просила суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 344 779 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 180 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ ««АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 800 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши її позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що втрата батька є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Так як смерть батька призвела до того, що позивач зазнала сильного нервового потрясіння, адже вона втратила близьку для неї людину у віці 12 років, що призвело до того, що позивач відчувала сором, оскільки не мала повноцінної сім`ї, відчай що ніколи в житті не відчує радості батьківської уваги, піклування та любові .

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництві.

Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку відповідача, позивачем не додано до суду належних доказів, а саме спільного проживання з батьком на момент його смерті, звернень до лікувальних установ відповідного профілю для відновлення фізичного чи психічного здоров`я позивача.

Крім того вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що причиною нещасного випадку потерпілого є його власна необережність та невиконання Інструкцій і правил охорони праці.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що апеляційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, тому просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача - ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, проти апеляційної скарги відповідача заперечувала, представника ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Ботвінка О.А., який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, проти апеляційної скарги позивача заперечував, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є донькою ОСОБА_2 (а.с. 8).

За життя ОСОБА_2 працював на посаді старшого майстра блоку печей домінного цеху №1 Криворізького металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 18-23).

20 червня 1986 року, при виконанні трудових обов`язків, з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер (а.с. 11-17).

Згідно додатку №1 до Акту №177/20 від 21 червня 1986 року, причиною нещасного випадку є попадання кисню в скіпову яму з руйнованого в результаті корозії оглушеного киснепровода, використання відкритого вогню при концентрації кисню у повітрі 45%, відсутність відповідного контролю за станом кисневого трубопроводу, обстеження міста події нещасного випадку без інструментальної перевірки стану повітряної середи в лівій скиповій ямі (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 24 червня 1986 року, причиною смерті ОСОБА_2 є термічні опіки 85% поверхні тіла. Нещасний випадок у зв`язку з виробництвом (а.с. 9).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок, внаслідок якого помер батько позивача, стався під час його роботи на підприємстві відповідача 20 червня 1986 року, внаслідок якого позивачу спричинена моральна шкода, яка має бути відшкодована відповідачем на підставі статті 440-1 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, та із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки, смерть батька позивача настала під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку в 1986 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо застосування до спірних правовідносин сторін положень статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю його батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зав`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача загинув під час виконання трудових обов`язків.

Внаслідок його смерті позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, внаслідок чого позивач була позбавлена моральної підтримки, назавжди втративши турботу та підтримку близької людини, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зав`язків.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті потерпілого ОСОБА_2 від нещасного випадку встановлений Актом про нещасний випадок на виробництві від 21 червня 1986 року, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництві, оскільки ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено регулювання питання про відшкодування моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»що суд першої інстанції не взяв до уваги, що причиною нещасного випадку потерпілого є його власна необережність та невиконання Інструкцій і правил охорони праці, оскільки згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Факт смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві відповідача встановлений Актом №177/20 від 21 червня 1986 року, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

У зв`язку зі смертю батька позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не додано до суду належних доказів, а саме спільного проживання з батьком на момент його смерті, звернень до лікувальних установ відповідного профілю для відновлення фізичного чи психічного здоров`я позивача, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як вбачається з матеріалів справи, позиву на момент смерті батька було 12 років, смерть батька призвела до того, що вона позбавлена батьківської уваги, турботи, піклування, нормальні життєві стосунки позивача були знищені, вона до теперішнього часу відчуває почуття туги та самотності тасама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, яка втратила підтримку близької людини, оскільки втрата батька є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть батька призвела до того, що позивач зазнала сильного нервового потрясіння, адже вона втратила близьку для неї людину, якого дуже любила та який був для неї прикладом у житті.

У зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг позивача та відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: