справа № 274/5397/20
провадження № 2/0274/1680/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2020 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Большакової Т.Б.,

секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бердичівського міського центру зайнятості- Литвинюка В.В.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Бердичівського міського центру зайнятості про припинення трудового договору, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з вказаним позовом, у якому просить припинити трудовий договір від 19.11.2013 , укладений між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , зареєстрований міським управлінням Сімферопольського державного центру зайнятості 19.11.2013 за № 4, з 31.12.2014 на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та зобов`язати Бердичівський міський центр зайнятості зняти з реєстрації вказаний трудовий договір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.11.2013 між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено трудовий договір про прийняття її на посаду бухгалтера, проте у 2014 році у зв`язку із подіями на сході України та в Автономній Республіці Крим була вимушена разом із сім`єю переїхати в с. Городківка Вінницької області. Так, 31.12.2014 вона була звільнена з роботи у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 згідно п.1 ст. 81 Трудового кодексу Російської Федерації, про що свідчить запис у її трудовій книжці, проте запису про зняття трудового договору у центрі зайнятості з реєстрації немає, вирішити питання із ФОП ОСОБА_2 немає можливості у зв`язку з відсутністю зв`язку з ним, оскільки останній проживає на анексованій території півострову Крим.

У зв`язку з наведеним позивач має перешкоди в отриманні нею статусу безробітної, а тому змушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 14.08.2020 у справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.14).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила позов задовольнити.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином через публікації оголошення про виклик на веб-сайті судової влади України (а.с.15), до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про визнання позову або відзиву від нього не надходило.

В судовому засіданні представник відповідача Бердичівського міського центру зайнятості заперечив проти задоволенню позову, просив визнати Бердичівський міський центр зайнятості неналежним відповідачем та залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки вважає, що вимога позивача про розірвання центром зайнятості трудового договору є безпідставною та суперечить чинному законодавству.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.11.2013 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено трудовий договір № 4, згідно якого ОСОБА_1 прийнято на посаду бухгалтера. Вказаний трудовий договір зареєстровано у Сімферопольському державному центрі зайнятості та 31.12.2014 ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 згідно п. 1 ст. 81 Трудового кодексу Російської Федерації, про що видано наказ № 150-ЛС від 31.12.2014 , що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

19.03.2019 ОСОБА_1 звернулася до Бердичівського міського центру зайнятості із письмовою заявою про розірвання трудового договору, укладеного між нею та ФОП ОСОБА_2 .

Листом від 31.03.2020 № 400 Бердичівський міський центр зайнятості повідомив, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено трудовий договір № 4 та центр зайнятості не наділений повноваженнями для його розірвання (а. с. 9).

Статтею 43 Конституції України гарантовано кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 24-1 Кодексу законів про працю України, у редакції чинній на момент укладення трудового договору, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Абзацом 1 п. 2 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 р. № 260 (в редакції, яка діяла на момент укладення трудового договору), передбачено, що укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи.

Як вище зазначалось, трудовий договір № 4, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , було зареєстровано у Сімферопольському державному центрі зайнятості.

П. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 р. № 260 у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.

Абзацом 1 п. 9 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 № 260 встановлено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів.

Між тим, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не сповістили центр зайнятості про припинення трудового договору № 4, а лише зроблено відповідний запис у трудовій книжці ОСОБА_1 . Наведене позбавляє ОСОБА_1 отримати статус безробітної особи.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, законних інтересів.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, оскільки відповідач припинив підприємницьку діяльність. Враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач позбавлений можливості самостійно зняти договір з його реєстрації і захистити своє порушене право, а тому за вказаних підстав позовні вимоги підлягають задоволенню і як наслідок, зазначений трудовий договір підлягає зняттю з реєстрації.

Враховуючи викладене, Суд, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 258, 259, 263 - 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Бердичівського міського центру зайнятості (Житомирська область, м. Бердичів, вул. Грушевського 26, ) про припинення трудового договору задовольнити.

Трудовий договір № 4, укладений 19.11.2013 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 - визнати таким, що припинив свою дію з 31.12.2014 на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Зобов`язати Бердичівський міський центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір № 4, укладений 19.11.2013 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , який зареєстрований 19.11.2013 Сімферопольським державним центром зайнятості за № 4 з 31.12.2014 на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області або через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня складення повного тексту.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26.08.2020.

Суддя: Т.Б.Большакова