Єдиний унікальний номер 2-904/05
Номер провадження 22-ц/804/2394/20
У Х В А Л А

25 серпня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі судді судової палати у цивільних справах Биліни Т.І., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 липня 2005 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 28 липня 2005 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 26.06.2020 року подав до апеляційного суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для надання вмотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням обґрунтованих причин пропуску строку, а також для долучення до апеляційної скарги копії рішення Володарського районного суду Донецької області від 13 квітня 2020 року по справі № 222/1669/19 та копії свідоцтва про народження дитини. Заявнику був наданий строк для усунення перелічених недоліків.

У зв`язку із перебуванням судді Кочегарової Л.М. (суддя-доповідач) у тривалій відпустці (більше 30 календарних днів безперервно в сукупності) протоколом автоматизованого розподілу від 17 серпня 2020 року відбувся перерозподіл справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 липня 2005 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини між суддями Донецького апеляційного суду та передана до розгляду колегії суддів у складі: Биліна (суддя-доповідач), Гаврилова Г.Л., Ткаченко Т.Б.

Відповідно до ухвали суду від 01 липня 2020 року у встановлений законом десяти денний строк недоліки апеляційної скарги були усунуті частково, а саме надано лише свідоцтво про народження, копії рішення Володарського районного суду Донецької області від 13 квітня 2020 року по справі № 222/1669/19 не надано.

В заяві про усунення недоліків, відповідач також зазначив, що копію рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 липня 2005 року ним було вперше отримано 20 березня 2015 року, а повторно 10 червня 2020 року. У зв`язку із проведенням в Україні антитерористичної операції в період з 14 квітня 2014 року по червень 2020 року він перебував в Україні лише тимчасово. Так, в період з 01.04.2016 року по 01.04.2019 року він тимчасово мешкав у РФ, що підтверджується видом на проживання іноземного громадянина та талоном про місце реєстрації в РФ. З 12 березня 2020 року на всій території України був введений карантин. Він триває до теперішнього часу. Діяльність судів по прийому громадян була тимчасово обмежена, що також стало причиною несвоєчасного звернення з апеляційною скаргою. А тому, просив поновити строк на звернення з апеляційною скаргою у зв`язку з поважною причиною його пропуску.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що апеляційне провадження у справі не може бути відкрито оскільки зазначені причини не можна вважати поважними, так як вони не свідчить про наявність об`єктивних та непереборних труднощів для подачі апеляційної скарги в строк, передбачений ст. 354 ЦПК України.

Згідно з частиною першою ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України (в редакції що діяла на час винесення рішення суду) заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 3 ст.294 ЦПК України (в редакції що діяла на час винесення рішення суду) заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Копія оскарженого рішення була отримана вперше 20 березня 2015 року відповідачем, а тому з вказаної дати і починає відраховуватись строк на його оскарження.

Відповідно до копії виду на проживання іноземного громадянина №544 від 10.04.2017 року вбачається, що дата видачі документа 10 квітня 2017 року, дійсний до 10 квітня 2022 року.

Як вбачається з вкладного талону к паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 21.10.1996 року, дозволено тимчасове проживання ОСОБА_1 , дата прийняття рішення 01.04.2016 року.

А тому, в період з часу отримання копії оскаржуваного рішення (20 березня 2015 року) по дату прийняття рішення про дозвіл на тимчасове проживання у РФ (01.04.2016 рік) було достатньо часу для подачі апеляційної скарги. Підстав вважати пропущеним зазначений строк з поважних причин заявником не надано. Посилання заявника на проведення у вказаний період в Україні АТО суд не може прийняти до уваги т.я вказана обставина не стала перешкодою для отримання рішення суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та не уможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України).

Згідно із частиною 1 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року).

Практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що якщо сторони у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними (рішення у справі «Каракуця проти України» (Karakutsya v. Ukraine), заява № 18986/06, пункт 57, від 16 лютого 2017 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Виходячи із практики Європейського Суду вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави, однією із яких може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції виходить з того, що безпідставне поновлення строку на оскарження рішення суду є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у такому його елементі справедливого судового розгляду як принцип правової визначеності.

Разом з тим, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обставин щодо існування непереборної сили, що призвела до пропуску строку на апеляційне оскарження, відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства та фактичні обставини справи, практику Європейського суду з прав людини, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, оскільки, відповідно до положень ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки наведені відповідачем підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можна вважати поважними, апеляційний суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 липня 2005 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 липня 2005 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 липня 2005 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Оригінал апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 липня 2005 року повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.І. Биліна