КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/4805/19 головуючий у І інстанції: Чирка С.С.
провадження 22-ц/824/5449/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Сушко Л.П., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що з вересня 2002 року по серпня 2007 рокусторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З моменту розірвання шлюбу відповідач жодним чином не цікавиться життям сина, не телефонує до нього, не вітає з Днем народження та ніяким чином не виявляє бажання для спілкування з дитиною та приймати участь у вихованні.

Позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказувала, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що, суд першої інстанції не врахував, що відповідач не бачиться із сином та не здійснює жодних дій, які б свідчили про його бажання спілкуватись та брати участь у його житті та вихованні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Зазначає, що зменшення обсягу спілкування із сином обумовлено перш за все поведінкою позивачки.

Зауважує, що свій обов`язок по утриманню сина виконує сумлінно.

Вважає,що позбавлення його батьківських прав ніяким чином не буде відповідати інтересам сина і не буде мати позитивних наслідків для нього.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали свою позицію, інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 28 вересня 2002 року зареєстрували шлюб. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження виданого управлінням Юстиції Київської області 28 вересня 2002 року. Після реєстрації шлюбу прізвище у подружжя ОСОБА_4 (а.с.10).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 батьками дитини є сторони по справі. Вказана обставина підтверджується копію свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 13 вересня 2006 року(а.с.11).

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвали шлюб 14 серпня 2007 року. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.12).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2005 рокуз ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частка заробітної плати до досягнення дитиною повноліття (а.с. 44).

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали шлюб 13 вересня 2013 року, щопідтверджується копією свідоцтва про шлюб, яка міститься в матеріалах справи, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 13 вересня 2013 р. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_1 . (а.с.13).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2018 рокубуло розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.14).

ОСОБА_1 07 вересня 2018р. змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 ». Вказана обставина підтверджується копією свідоцтво про зміну імені виданого Бориспільська міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Київської області від 7 вересня 2018р.

ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю.

З характеристики наданої директором школи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що дитина навчається в Бориспільський загальноосвітній школі І-ІІІ сутпенів №8 з 1-го класу. За час навчання проявив себе як працьовитий хлопець, до громадської діяльності ставиться позитивно, із задоволенням виконує доручення вчителів так класного керівника. Успіхами ОСОБА_3 цікавить виключно мати, яка приділяє багато уваги виховання та розвитку дитини, та постійно відвідує батьківські збори (а.с.20).

З довідки №40216 від 08.11.2019 року виданої Бориспільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби вбачається, що ОСОБА_2 сплачує аліменти згідно виконавчого листа виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області №2-3833/05 від 03.10.2005 року. Заборгованість у відповідача зі сплати аліментів відсутня (а.с.45).

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами 1-3 ст. 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (надалі Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку його особистості потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати на піклуванні і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20 «Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Враховуючи вищенаведене та той факт, що ОСОБА_2 заперечує позбавлення його батьківських прав, щодо сина, якому на час розгляду справи виповнилось 17 років 5 місяців, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги наявне в матеріалах справи повідомлення служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, що питання, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 розглядалися на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини та було з`ясувано, що відсутні підстави для позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «25» серпня 2020 року.

Головуючий

Судді: