Провадження №2/521/914/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Бобрешов Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказувала, що на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2017 року було зокрема стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 339014,75 гривень.

Проте до теперішнього часу грошове зобов`язання не виконане, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 суму інфляційних втрат у розмірі 10848,47 гривень та трьох процентів річних у розмірі 8164,22 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. Заперечуючи проти заявлених вимог відповідач посилався, що з огляду на ухвалення судових рішень та присудження до стягнення визначеної суми грошових коштів, таке зобов`язання не є грошовим у розумінні чинного законодавства, зокрема статті 625 ЦК України. Разом з тим відповідач зазначав, що згідно з положеннями статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи суд установив, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2017 року у справі №1519/9917/2012, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року, - було зокрема стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 339014,75 гривень.

Мотивувальна частина судового рішення свідчить, що грошові кошти були стягнути з ОСОБА_2 як частина сплачених грошових зобов`язань у порядку поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 5 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У силу частин 1, 2 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлює частина 1 стаття 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому згідно з частиною 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявляючи вимоги про стягнення з боржника суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за відповідний період прострочення виконання зобов`язання, позивач надав суду відповідні розрахунки.

Згідно з розрахунками ОСОБА_1 сума інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 11 грудня 2018 року (набрання судовим рішенням законної сили) по 30 вересня 2019 року (останній повний календарний місяць, що передує даті звернення до суду) становлять відповідно 10848,48 гривень та 8164,22 гривень.

У суду немає підстав не погодитись із вірністю та обґрунтованістю даних розрахунків.

Надаючи правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Такі підстави зазначені в статтях 599, 600, 604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином (стаття 599); належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання; 2) за згодою сторін унаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (стаття 600); 3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601); 4) за домовленістю сторін (стаття 604); 5) унаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (стаття 605); 6) поєднанням боржника та кредитора в одній особі (стаття 606); 7) неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає (стаття 607); 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою й у зв`язку із цим не може бути виконане іншою особою (стаття 608); 9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (стаття 608); 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609).

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Нарахування вказаних втрат і процентів є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами.

Відповідні правові висновки відповідають позиціям Верховного Суду (постанова від 20 грудня 2010 року у справі №3-57гс10, від 04 липня 2011 року у справі №3-65гс11, від 12 вересня 2011 року у справі №3-73гс11, від 24 жовтня 2011 року у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011 року у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 року у справі №3-142гс11, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18).

Ураховуючи викладене та з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку про задоволення заявленого позову.

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з повним задоволенням позову ОСОБА_1 , ураховуючи відстрочення сплати судового збору при подачі позову, суд покладає судові витрати на ОСОБА_2 та стягує з відповідача судові витрати: суму неоплаченого судового збору в розмірі 768,40 гривень на користь держави; та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат за період з 11 грудня 2018 року по 30 вересня 2019 року в розмірі 10848,48 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму трьох процентів річних за період з 11 грудня 2018 року по 30 вересня 2019 року в розмірі 8164,22 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: І.В. Плавич