Справа № 457/471/17 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/502/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Cекретар:Фейір К.О.
З участю: позивача ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №457/471/17 за апеляційною скаргою особи, що не брала участі у справі - Міністерства оборони України на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 20 листопада 2017 року у справі за поовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про встановлення факту отримання ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби,-

в с т а н о в и в :

12.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про встановлення факту отримання ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби.
Рішенням суду позов задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 отримав електромагнітні травми та пов`язані з цим хронічні захворювання при виконанні обов`язків військової служби в 1970-1972 роках.
Рішення оскаржила особа, що не брала участі у справі Міністерство оборони України.
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про права, інтереси та обов`язки Міністерства оборони України, яке не було залучене до розгляду справи. Задоволення заяви ОСОБА_1 породжує у Міністерства оборони України обов`язок щодо подальших дій стосовно призначення та виплати одноразової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відтак, вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Звертає увагу, що відповідно до приписів пункту 1.1 Положення про військову лікарську експертизу в Збройних силах України затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року, саме Військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби за станом здоров`я призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. П.1.2 Положення дає визначення Військово-лікарській експертизі, зокрема, це медичний огляд колишніх військовослужбовців та установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів. Відповідно до п.2.1 Положення: для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Таким чином, ВЛК, яка здійснює військово-лікарську експертизу, надано виключне право встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій , каліцтва) у осіб, звільнених з військової служби. Жоден інший орган державної влади в тому числі така гілка влади, як судова , не може перебирати на себе відповідні повноваження. У матеріалах справи наявний лист із змісту якого вбачається , що в період проходження військової служби позивач не оглядався військово-лікарською комісією , дані про отримання травми чи каліцтва, які гіпотетично могли вплинути на розвиток захворювання відсутні, а тому за відсутності зазначених відомостей, позивач визнаний інвалідом армії і підстав для зміни встановленого причинного зв`язку чинним законодавством не передбачено. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Від представника відповідача надійшло письмове заперечення, у якому він просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з тим, що Центральна військово-лікарська комісія МО є неналежним відповідачем у вказаній справі. Центральна військово-лікарська комісія (далі по тексту ЦВЛК) немає статусу юридичної особи, а тому не володіє цивільною процесуальною правосуб`єктністю. Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та долучених до неї документів вбачається, що позивач просить визнати права на пільги згідно зі встановленим юридичним фактом та зверненням до ЦВЛК про встановлення зв`язку між захворюванням та проходженням військової служби. Жодної заяви ОСОБА_3 до ЦВЛК не надходило щодо встановлення причинного зв`язку.
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) від представника позивача адвоката Пилипів О.В. 20.07.2020 року надійшов Відзив на апеляційну скаргу (далі Відзив). У Відзиві представник позивача зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне, обґрунтоване, ухвалене з дотриманням норм матеріального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідачем по справі в особі начальника ЦВЛК Збройних Сил України, полковником медичної служби ОСОБА_4 надіслано суду листа про слухання справи у відсутності представника відповідача.
Представник Міністерства оборони України (далі МОУ) надіслав суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із значним ростом захворюваності у Львівській області на COVID-19.
Колегія суддів зазначене клопотання відхилила, оскільки перешкод для розгляду справи у зв`язку із короновірусною інфекцією не вбачає.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з листопада 1970 року по листопад 1972 року, звільнений у запас на загальних підставах після закінчення строкової служби. З 29.04.1971 по 20.05.1971 року перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч пп НОМЕР_1 з приводу гострого паропроктиду. 30.04.1971 року йому проведено вскриття гнійника і після закінчення лікування виписаний в частину без медичного огляду військово-лікарської комісії.
Відповідно до Довідки до Акта огляду МСЕК серії 10ААБ № 158867 від 02.04.2014 року ОСОБА_1 встановлено першу «Б» групу інвалідності пожиттєво, захворювання отримано в період проходження військової служби.
Звертаючись до суду з позовною вимогою до Центральної військово-лікарської комісії МО України (далі ЦВЛК) позивач ОСОБА_1 просить встановити факт отримання ушкодження здоров`я внаслідок електромагнітної травми та пов`язаних з цим хронічних захворювань при виконанні обов`язків військової служби в 1970-1972 роках.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що структурного підрозділу ЦВЛК Міністерства оборони України у структурі МО України відповідно до схеми підпорядкування структурних підрозділів МОУ та Збройних Сил України, затвердженої Наказом МОУ від 11.11.2016 року №600 ( в редакції наказу МОУ від 14.04.2017 року №255 не було і на даний час немає.
Згідно із п.2.3.2 Положення «Про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України» затвердженого Наказом МОУ від 14.08.2008 року № 402. зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року № 1109/15800 (із послідуючими змінами) зазначено, що голова ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору військово-медичного департаменту МОУ, а не Міноборони.
Відповідно до схеми підпорядкування структурних підрозділів МОУ та Збройних Сил України, затвердженої наказом МОУ від 11.11.2016 року №600 ( в редакції Наказу МОУ від 14.04.2017 року № 225) ЦВЛК не входить в систему структурних підрозділів МО України чи ЗС України.
Відтак, позивачем позовні вимоги пред`явлені до неіснуючого та неналежного відповідача ЦВЛК МОУ.
Судом не дано зазначеному належної правової оцінки та відкрито провадження по справі, надалі постановлено рішення обов`язки якого будуть покладені на особу, яка не була залучена до участі у справі, а саме Міністерство Оборони України.
Судом не взято до уваги, що відповідно до п.2.3.2 Положення «Про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України» затвердженого Наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованого у Мінюсті 17.11.2008 року № 1109/15800 прописано, що голова ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору Військово-медичного департаменту МОУ.
Враховуючи те, що ЦВЛК не є окремим структурним підрозділом, не є юридичною особою відтак така не може бути відповідачем у зазначеній справі. Зазначене підтверджується Довідкою з ЄДРПОУ від 21.12.2012 року за № 1026/12 та Довідкою ЦВЛК про правовий статус, Положенням про ЦВЛК №13, де зазначено, що ЦВЛК має правовий статус суб`єкта-без права юридичної особи. В той же час у вказаній Довідці прописано, що головне підприємство Міністерство Оборони України.
Із наведеного вище вбачається, що відповідачем по справі повинен бути та є суб`єкт владних повноважень, який має адміністративну процесуальну правоздатність.
Відповідно до ст. 376 ч.1п.п.3,4 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. (ч.2 ст. 376 ЦПК).
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (ч.2 п.4 ст. 376 ЦПК).
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 376 ч.2, 376 ч.3 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства Оборони України задовольнити.
Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 20 листопада 2017 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову про встановлення факту отримання ушкодження здоров`я при виконанні військової служби.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389- 391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 13 серпня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк