ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/191/19Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/221/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 301030000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників ОСББ "Калина 2" та ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Калина 2" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2019 року (ухвалене суддею Братасюком В.М., дату складання повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 607/191/19 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Калина 2" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСББ "Калина 2" звернулось з вказаним позовом.

Уточнивши позовні вимоги просило визнати недійсним договір - угоду про пайову участь у фінансуванні будівництва № 60 від 18.11.20011 року, укладений між ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення №64 загальною площею 337,5 кв.м. у підвальному приміщенні в будинку по АДРЕСА_1 , а також свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення №64 загальною площею 15,8 кв.м., №64 А загальною площею 110,1 кв.м., № 64 В загальною площею 211,6 кв.м., які видані внаслідок поділу нежитлового приміщення площею 337,5 кв.м..

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що в 2008 році між ПП ОСОБА_2 та фізичними особами, які в подальшому об`єдналися в ОСББ "Калина 2" були укладені угоди пайової участі у фінансуванні будівництва багатоквартирного будинку у АДРЕСА_1 . Будівництво будинку проводилось на підставі робочого проекту, яким було запроектовано на першому поверсі нежитлові приміщення (магазин-салон, промтоварний магазин, салон краси та два офісні приміщення) загальною площею 499,5 кв.м.; під частиною будинку - технічний підвал для прокладки інженерних мереж, розміщення насосної, електрощитової, вузла вводу. 27 червня 2012 року зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації після чого мешканці будинку зареєстрували право власності на належні їм квартири.

В лютому 2017 року виникла необхідність у проведенні ремонтних робіт електрощитової, яка знаходиться у підвальному приміщенні та при огляді будинку було виявлено самовільне встановлення дверей на одному із входів до підвального приміщення. Надалі з`ясувалась, що 18.11.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір № 60 про пайову участь у фінансуванні будівництва нежитлового приміщення в підвальному приміщенні будинку загальною площею 377,5 кв.м., на підставі якого ОСОБА_1 зареєструвала право власності на підвальні приміщення загальною площею 337,5 кв.м., які згодом поділила на приміщення площею 15,8 кв.м, 110,1 кв.м., 211,6 кв.м..

Посилаючись на те, що спірні приміщення є допоміжними і перебувають у спільній власності співвласників квартир будинку ОСББ "Калина 2" просило задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСББ "Калина 2" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт зазначив, що помилково всупереч статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" пунктів 4 та 14 Рішення КСУ від 09.11.2011 року у справі №14-рп/2011 визначив спірні приміщення як нежитлові, в той час як вони є допоміжними. Надалі зробив хибний висновок про можливість існування таких приміщень як окремого об`єкта цивільних прав, зокрема можливість їх бути предметом оспорюваного правочину.

На їх думку, допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного будинку незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. Лише приміщення, які з самого початку будувались як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, офіси, перукарні) не підпадають під правовий режим нежитлових приміщень.

Посилаючись на те, що робочим проектом передбачено лише 499,5 кв.м. нежитлових приміщень на першому поверсі будинку то всі підвальні приміщення належать до допоміжних, а відтак відносяться до спільної сумісної власності співвласників цього будинку.

Також вважає помилковим висновок суду про необхідність застосування способу захисту у вигляді віндикаційного позову - витребування майна із чужого незаконного володіння.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала на правильність висновку суду про те, що незалежно від розташування спірного житлового приміщення в підвалі багатоквартирного будинку з вбудованими приміщеннями громадського харчування, належне їй нежитлове приміщення перебуває поза межами частини будинку, під якою запроектовано технічний підвал для прокладки інженерних мереж, електрощитової та вузла вводу; воно не відноситься до житлового фонду і призначене для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, а відтак режим спільної власності власників квартир багатоквартирного будинку на нього (приміщення) не поширюється. Право власності на нежитлові приміщення нею набуто у зв`язку з укладенням та належним виконанням нею Угоди № 60, яка стала підставою виникнення цивільних прав та обов`язків згідно статті 11 ЦК України. Вона є добросовісним набувачем, яка в статусі інвестора будівництва, виконала власні зобов`язання за спірним правочином в повному обсязі, набувши майно у власність.

В судовому засіданні представники ОСББ "Калина 2" апеляційну скаргу підтримали та додатково пояснили, що будинок запроектовано на два під`їзди з підвальними приміщеннями під всім будинком загальною площею 687,8 кв.м., з яких 337,5 кв.м. набула у власність ОСОБА_1 .. Робочим проектом запроектовано три входи у підвальні приміщення, одним з яких користується ОСОБА_1 .. Відповідач закрила вхід до своїх приміщень зі сторони решту підвалів (встановила двері на вході) внаслідок чого ОСББ "Калина 2" та мешканці будинку не мають доступу до тієї частини підвалу чим порушено їх право на користуванням спільним майном.

Представник ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав та додатково пояснив, що будинок запроектовано на два під`їзди та три входи у підвальні приміщення, один з яких саме для нежитлових приміщень які набула ОСОБА_1 . Згідно робочого проекту під частиною будинку запроектовано технічний підвал для прокладання інженерних мереж, розміщення електрощитової вузла вводу. Вказані приміщення залишились у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 листопада 2011 року приватний підприємець ОСОБА_2 , як "Виконавець", та відповідач ОСОБА_1 , як "Пайовик" ( а також у статусі "Учасника"), уклали угоду пайової участі у фінансуванні будівництва №60. Згідно п.3.2. даної угоди "Виконавець" зобов`язується в якості свого внеску по даній угоді власними та залученими трудовими ресурсами, які наділені професійними навиками, кваліфікацією, діловими зв`язками, на основі ліцензій, дозволів, механізмів, обладнання, залучених "Виконавцем", на підставі укладених ним угод з третіми особами у межах внесків "Виконавця" в спільній сумісній власності "Учасників", відповідно до ст.361 ЦК України, закінчити будівництво "Об`єкта" згідно з проектом та вимогами з виділенням "Пайовику" по закінченні будівництва "Об`єкта" його частки в натурі, надалі "Частка пайовика", у вигляді нежитлового приміщення, в підвальному поверсі, загальною площею 377,5 кв.м.

При цьому сторони обумовили, що частки Учасників в "Об`єкті", згідно даної угоди, розподіляються між ними пропорційно розмірам жилих і нежилих площ у "Об`єкті" , які підлягають розподіленню між Виконавцем та Пайовиком і складає відповідно: для Пайовика розмір, що відповідає загальній площі, вказаній у п. 3.2 даної угоди, а для Виконавця - розмір, який, пропорційно залишковій від загальної площі "Обєкта", за мінусом "Частки Пайовика". Після оформлення права власності "Пайовика" у відповідності з умовами даної угоди, право спільної дольової власності, що випливає з даної угоди, припиняється, і кожна зі сторін розпоряджається виділеною йому "Часткою пайовика" на власний розсуд. (п.3.3.)

Згідно п.7.2. зазначеної угоди, оформлення документів на право власності на "Частку пайовика" проводиться після повної виплати Паю. Документами, що підтверджують внесення паю в повному обсязі, є платіжні доручення, касові ордери ( п.3.8. Угоди).

27.06.2012 року інспекцією Державного архітектурно будівельного контролю у Тернопільській області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - багатоквартирного житлового будинку з вбудовано прибудованими приміщеннями громадського харчування за адресою АДРЕСА_1 . Замовником будівництва є Споживчий кооператив «Гарант ДІМ»

04.12.2013 року СК "Гарант ДІМ" та СПД ОСОБА_2 підписали список мешканців багатоквартирного житлового будинку з вбудовано прибудованими приміщеннями громадського харчування, й серед учасників в наявному у списку переліку, є ОСОБА_1 нежитлове приміщення № 64 площею 337, 5 кв.м. у підвальному поверсі.

Ще до цього, 03 грудня 2013 року, СПД ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склали Акт приймання - передачі нежитлового приміщення, змістом якого ствердили, що згідно технічного паспорта виданого ПП ОСОБА_3 22.11.2013 року по АДРЕСА_1 , площа нежитлового приміщення становить 337,5 кв.м.

04.12.2013 року СПД ОСОБА_2 видала ОСОБА_1 довідку за №58, про те, що ОСОБА_1 дійсно розрахувалася за нежитлове приміщення АДРЕСА_2 .

12 грудня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Хомко Юлією Миколаївною було прийняте рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі це приміщення, якому було присвоєно № 64, за заявою ОСОБА_1 від 26.07.2018 поділено на 3 окремих приміщення: № 64 загальною площею 15,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252 номер запису про право власності -27274809, № 64 А загальною площею 110,1 кв.м реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252 номер запису про право власності -27275276, № 64 Б загальною площею 211,6 кв.м реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252 номер запису про право власності -27275790.

Відповідно до робочого проекту багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 в томі №1 розділу 3.2. Архітектурно-планувальні рішення, передбачено будівництво багатоквартирного будинку 7-поверхового житлового будинку. На першому поверсі запроектовано: магазин-салон, промтоварний магазин, салон краси, офісні приміщення № 1 і № 2 . У підвальному поверсі - вузол вводу, насосна та електрощитова. Під частиною будинку запроектовано технічний підвал для прокладки інженерних мереж, розміщення електрощитової, вузла вводу. Згідно розділу 4.6. Холодне та гаряче водопостачання прокладення розвідних трубопроводів холодного водопостачання запроектовано під стелею підвалу. Мережі водопроводу, що прокладаються в штрабах і підвалі, підлягають тепловій ізоляції. Згідно розділу 5.2 Електрообладнання лінія живлення від ВРП до поверхових щитків прокладається по підвалу проводом ПВ в вініпластових трубах. Розділ 5.8. Сигналізація до вибухонебезпечної концентрації - Блок контролю та управління встановити в електрощитовій.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що належне відповідачці ОСОБА_1 нежитлове приміщення перебуває поза межами частини будинку, під якою запроектовано технічний підвал для прокладки інженерних мереж, електрощитової і вузла вводу, воно не відноситься до житлового фонду і призначене для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, а відтак режим спільної власності власників квартир багатоквартирного будинку на нього (приміщення) не поширюється.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушеним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

У той же час законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

Згідно зі статтею 1 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

У рішенні від 09 листопада 2011 року в справі № 14-рп/2011, Конституційний Суд вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво - або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

У багатоквартирних житлових будинках можуть розміщуватись як допоміжні приміщення, так і інші приміщення, які не є допоміжними, а є нежитловими приміщеннями, призначеними для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, призначених для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, які віднесені до житлового фонду, і нежилих приміщень, призначених для побутових та інших потреб непромислового характеру, що є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин, необхідно виходити як з місця їх розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність позивачем тієї обставини, що належне ОСОБА_1 нежитлове приміщення відноситься до допоміжного та призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно робочого проекту багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 передбачено будівництво багатокартирного 7-поверхового житлового будинку. На першому поверсі запроектовано: магазин-салон, промтоварний магазин, салон краси та офісні приміщення № 1 , № 2 . У підвальному поверсі - вузол вводу, насосна та електрощитова. Під частиною будинку запроектовано технічний підвал для прокладки інженерних мереж, розміщення електрощитової, вузла вводу. Згідно розділу 5.8 робочого проекту встановлення блоку контролю до вибухонебезпечних концентрацій паливного газу передбачено в електрощитовій.

Судом першої інстанції встановлено, що вузол вводу, насосна та електрощитова знаходяться поза межами належного ОСОБА_1 підвального приміщення. Вказані обставини підтвердив в суді апеляційної інстанції представник ОСББ "Калина 2".

Позивач не довів, що належні відповідачці підвальні приміщення відносяться до технічного підвалу, оскільки відповідно до робочого проекту будівництва багатоквартирного будинку технічний підвал запроектовано лише під частиною підвалу, а не під всім підвалом.

Крім цього, згідно пояснень представників сторін в суді апеляційної інстанції будинок запроектовано на два під`їзди з трьома входами у підвальні приміщення, один з яких до підвальних приміщень, які належать ОСОБА_1 (знаходиться з іншої сторони).

Відповідно до частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 2 ст 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стверджуючи про використання спірного приміщення для розміщення внутрішньобудинкових інженерних мереж трубопроводів холодного водопостачання, та загальнобудинкових мереж електропостачання, позивач, зазначеного факту не довів належними, допустимими та достатніми доказами, як і не довів необхідності використання спірних приміщень для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, і входження належного ОСОБА_1 нежитлового приміщення до житлового фонду.

Посилання апелянта на декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, в якій вказано про наявність 499,5 кв.м. нежитлового приміщення не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки така декларація є підтвердженням готовності об`єкта до експлуатації збудованого згідно з робочим проектом, а робочий проект передбачає технічні підвали лише під частиною будинку, а не під всім будинком.

Розміщення нежитлового приміщення у підвалі багатоквартирного будинку не відносить його до допоміжного приміщення необхідного для забезпечення експлуатації будинку та для побутового обслуговування мешканців будинку.

Акт приймання-передачі житлового комплексу з балансу ПП "Люкс" на баланс ОСББ "Калина 2" , в якому зазначена площа підвалів 687,8 кв.м. не є допустимим, достовірним доказом того, що всі підвальні приміщення є допоміжними. В матеріалах справи відсутні докази законності взяття всіх підвалів на баланс передавача ПП "Люкс".

Позивач не зазначив, яким актам цивільного законодавства суперечить правочин. Визнання правочину недійсним передбачає порушення прав сторони на час вчинення цього правочину. На дату вчинення правочину 18.11.2011 року багатоквартирного будинку та квартир, як нерухомого майна в розумінні статтей 181, 182, 331 ЦК України не було, тому відсутнє порушення прав на час вчинення оспорюваного правочину.

Колегія погоджується з висновком суду про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки стверджуючи про перебування спірних приміщень у спільній сумісній власності фактично має місце вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння та повернення майна титульним власникам, яка підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Рішення суду є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові слід покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Калина 2" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.