ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» лютого 2020 року

м. Харків

справа № 638/19735/17

провадження № 22-ц/818/755/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді суддів учасники справи: позивач відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Семіряд І.В., в залі суду в м. Харкові, (повний текст судового рішення складено 22 липня 2019 року),-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 9 253,05 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 спричинені залиттям квартири майнові збитки в сумі 4 198,00 грн., моральну шкоду в сумі 1 500,00 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 5 050,00 грн. Також стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що огляд квартири відповідача не проводився, джерело протікання не виявлено. Акт про залиття не є належним та допустимим доказом, оскільки складений був за відсутністю відповідача, не містить даних щодо причини залиття, висновків та рекомендацій комісії. Позивачем не надано доказів, які свідчать про залиття квартири у зв`язку з халатним відношенням відповідача. Наданий позивачем висновок експерта також не є належним та допустимим доказом, оскільки був складений за відсутності відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 січня 2020 року відповідно до ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 137).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність вини відповідача у залитті квартири. Встановлено тривалий період та кількість залиттів, що свідчить про систематичне нанесення моральних страждань позивачу.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 ) (а.с. 10).

ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с. 12).

За зверненням ОСОБА_4 щодо залиття квартири комісією у складі: інженера відділу Управління контролю обслуговування житлового фонду КП «Жилкомсервіс», майстра КП «ХТМ», бухгалтера дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» здійснено комісійний огляд квартири АДРЕСА_2 . За результатом даного огляду встановлено залиття квартири АДРЕСА_2 , при візуальному огляді виявлені руді сухі сліди залиття на стелі та на стінах в кухні, ванній кімнаті та в туалеті. Залиття трапилося через халатне ставлення мешканців квартири АДРЕСА_4 . За даним фактом складений відповідний акт обстеження від 28 листопада 2017 року (а.с. 11).

Позивачем до суду першої інстанції на підтвердження неодноразового залиття кварти № 2 надано фотокартки, з яких вбачається, що залиття було здійснене 24, 25 та 27 листопада 2017 року в різних приміщеннях (кухня, ванна кімната та туалет). Пошкоджені стіни та стеля (а.с. 4-9).

25 листопада 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Новобоварського ВП ГУ НП в Харківській області з заявою щодо вжиття заходів до власника квартири АДРЕСА_3 . За результатом розгляду даної заяви складено висновок, яким рекомендовано ОСОБА_4 звернутися до суду (а.с. 14).

З листа начальника управління по ТО ВДС комплексу «Харківводовідведення» вбачається, що 25 та 27 листопада 217 року на диспетчерську комплексу «Харківводовідведення» надійшло дві заявки про залиття з вище розташованої квартири. При виїзді аварійних бригад 25 та 28 листопада 2017 року встановлено, що внутрішньобудинкові мережі водопостачання та водовідведення знаходяться у технічно справному стані. Залиття імовірно трапилось через несправність внутрішньоквартирної розводки (а.с. 34).

Відповідно до висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 325, складеного 03 квітня 2019 року, приміщення квартири АДРЕСА_2 має пошкодження, які виникли внаслідок залиття 24, 25 та 27 листопада 2017 року. Вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 , на час складання висновку, становить 4 198,00 грн. (а.с. 72-84).

Відповідно до квитанції 0.0..1 ОСОБА_4 сплачено за проведення експертизи грошову суму в розмірі 5 005,50 грн. (а.с. 96).

Згідно ст. 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитками, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері

житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Відповідно до ч.1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Дослідивши наведені вище матеріали справи та надавши їм в сукупності оцінку, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт залиття квартири АДРЕСА_2 внаслідок протікання з квартири АДРЕСА_4 , що належить відповідачу. Відповідачем не надані до суду першої та апеляційної інстанції будь-які докази, що спростовують вину у залитті квартири АДРЕСА_2 , яка належить позивачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири ОСОБА_4 , причину та розмір завданої шкоди майну останнього, врахувавши, що ОСОБА_5 не довела відсутність своєї вини у завданні шкоди, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що залиття належної йому квартири АДРЕСА_2 завдає йому моральних страждань внаслідок пошкодження майна, виникла внаслідок залиття квартири сирість спричиняє незручності та дискомфорт.

Стягуючи з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 500,00 грн., суд першої інстанції правильно виходив із встановлених обставин справи, доведеності позовних вимог, засад розумності, виваженості та справедливості.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо невідповідності акта про залиття квартири та висновку експерта вимогам чинного законодавства з підстави її відсутності під час огляду квартири та їх складення є непереконливими. Зазначений акт огляду квартири та висновок експерта оцінений судом в сукупності з іншими належними та допустимими доказами. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Іншим аргументам апеляційної скарги колегія суддів не надає обґрунтування керуючись практикою Європейський суд з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, встановивши, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу завдана матеріальна шкода в розмірі 4 198,00 грн., який визначений на підставі висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, та моральна шкода в розмірі 1 500,00 грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Судді:О.В. Маміна С.С. Кругова Н.П. Пилипчук