Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/3892/19
пр. № 2/336/297/20
м. Запоріжжя 13 серпня 2020 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,
при секретарі Когут С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Наталя Олександрівна, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (представник ОСОБА_5 ) до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом
В С Т А Н О В И В:
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Наталя Олександрівна, в якому просить визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок після смерті ОСОБА_6 .
На обґрунтування вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом від 10.02.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пудлік І.М. (реєстровий номер 61991382), яка складається житлового будинку АДРЕСА_1 , та яку позивач й прийняла. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. від 05.06.2019 року №237/02-31 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не можна визначити склад спадкового майна. ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак не оформила житловий будинок на своє ім`я.
Від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду надійшов позов як третіх осіб, які заявляють самостійні позовні вимоги щодо предмету позову, до ОСОБА_1 , територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Наталя Олександрівна, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку.
В позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили встановити факт прийняття їх батьком - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та визнати за ними право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 по ј частині за кожним.

На обґрунтування вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначили, що вони є дітьми ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та, як спадкоємці за законом, мають право на спадкове майно у вигляді частинижитлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 був спадкоємцем свого батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони своєчасно звернулися з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 до нотаріуса. Однак, постановами приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. від 20.09.2019 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємцями не надано документ, що посвідчує право власності на спадкове майно та документів, які б підтверджували прийняття спадщини померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 після свого батька ОСОБА_7 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Треті особи зазначають, що ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 фактично. На час смерті ОСОБА_7 його син ОСОБА_8 проходив військову службу в збройних силах СРСР, тому формально не був прописаний в будинку. Однак, приїздив у короткочасну відпустку для участі в похоронах батька не менше трьох днів, в цей час жив та користувався спадковим будинком, заволодів речами свого батька: інструментом, приладдями для малювання, книгами, наручним годинником.

У судовому засіданні сторона позивача ОСОБА_9 наполягла на позові за вищевказаними підставами, заперечуючи позовні вимоги третіх осіб, що заявили самостійні позовні вимоги, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а останні, наполягаючи на задоволенні своїх позовних вимог, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали.
Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а у задоволенні позовних вимог третіх осіб, які заявили самостійні позовні вимоги, слід відмовити на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено актовий запис № 7281 від 16.11.2018 року та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно ст.1220 ЦК України встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.
Як передбачено ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.
За ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.
Згідно з ч.1,3 ст. 1223 ЦК України , право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, відповідно до ст. 1233 ЦК.
Як встановлюється положеннями статей 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно ( ст. 1297 ЦК України).
Згідно п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, до правовідношень, які виникли до вступу в законну силу діючого ЦК, застосовуються норми цивільного кодексу України від 18.07.1963 року.
Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом або заповітом.
Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР визнається, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, спадкоємцями за законом першої черги є в рівних долях є діти, батьки та дружина (чоловік) померлого .
Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (Постанова ВСУ від 25.03.2020 року у справі №305/235/17)
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за заповітом від 10.02.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пудлік І.М. (реєстровий номер 61991382), яка складається житлового будинку АДРЕСА_1 , та яку позивач ОСОБА_1 й прийняла.
Житловий будинок АДРЕСА_1 належав померлому ОСОБА_7 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 10.12.1955 року. Відповідно до реєстраційного напису на зазначеному договорі, здійсненим Запорізьким БТІ 18.07.1983 року, право власності на будинок в цілому зареєстровано за ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області серії НОМЕР_2 , актовий запис № 1963 від 01.04.1986 року.
Факт родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Сталінським ЗАГС у місті Запоріжжі серії НОМЕР_3 , актовий запис № 997 від 23.06.1955 року.
Відповідно до копії спадкової справи заведеної П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, що була витребувана судом, до нотаріуса надійшла заява ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , вступ в управління та володіння спадковим майном підтверджено довідковим листом державного нотаріуса від 02.10.1986 року. Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися.
Факт родинних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 та свідоцтвом про шлюб виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 616 від 11.12.2009 року.
Факт родинних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 підтверджується відповдіним свідоцтвом про народження.
Відповідно до довідки Шевченківського районного військового комісаріату №3/4682-ВБ від 05.06.2019 року, ОСОБА_8 18.11.1985 року був призваний на строкову військову службу до Збройних Сил СРСР, а 28.11.1987 року був звільнений в запас.
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. від 05.06.2019 року №237/02-31 позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не можна визначити склад спадкового майна.
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. від 20.09.2019 року №446/02-31 третій особі ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємцями не надано документ, що посвідчує право власності на спадкове майно та документів, які б підтверджували прийняття спадщини померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 після свого батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. від 20.09.2019 року №446/02-31 третій особі ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємцями не надано документ, що посвідчує право власності на спадкове майно та документів, які б підтверджували прийняття спадщини померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 після свого батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З наданої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. на вимогу суду спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_6 прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак не отримала свідоцтво про право на спадщину, тобто оформила житловий будинок на своє ім`я. Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не зверталися.
З наданої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. на вимогу суду спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини не зверталися.
З наданої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. на вимогу суду спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Відповідно до заповіту від 10.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пудлік І.М. (реєстровий номер 61991382), все належне на день смерті майно ОСОБА_6 заповідала ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 4.12. глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.
Пунктом 4.15. вказаного Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
За таких обставин треті особи, що заявили самостійні позовні вимоги, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні були довести суду, що ОСОБА_8 здійснював активні дії по управлінню та володінню спадковим житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчили б про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 . На підтвердження заявлених вимог вони посилаються на показання свідка ОСОБА_10 .
Допитаний судом свідок ОСОБА_10 лише зазначив про те, що ОСОБА_8 на час смерті батька проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР та прибув на кілька днів у відпустку на похорони батька ОСОБА_11 , після чого проживав у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де під час перебування вдома допомагав матері по господарству як син.
В свою чергу, свідок ОСОБА_12 пояснила, що являється сестрою ОСОБА_6 , син останньої ОСОБА_8 на час смерті батька проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР. На похорони батька ОСОБА_11 приїзжав на кілька днів.
Отже, з показань перелічених свідків суд встановив, що ОСОБА_8 в установлений законом строк ніяких активних дій, які свідчили б про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_7 , не вчинив. При житті ОСОБА_8 мав право звернення до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, якщо б він дійсно фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, задля подальшого належного оформлення спадщини у вигляді житлового будинку. ОСОБА_8 дійсно проходив військову службу на час смерті ОСОБА_7 , що не заперечується позивачем ОСОБА_1 та підтверджується письмовими доказами, однак, ні після повернення зі служби в 1987 році, ні на протязі наступних 32 років життя, до своєї смерті в 2018 році, не скористався своїм правом на спадкування.
Тобто, волевиявлення спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, може бути виражене у здійсненні ним певних дій. Однак, ОСОБА_8 не вчинив жодних активних дій для відновлення своїх прав та жодним чином не проявив ініціативу щодо реалізації своїх спадкових прав, оформлення права власності на спадковий житловий будинок та подальшого передання його своїм дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спадок.
Юридичний факт, що встановлюється третіми особами, міг мати місце ще до їх народження, тому, достовірно не могли знати обставини подій 1986 року. Оскільки треті особи прямо зацікавлені в результатах судового розгляду, суд критично ставиться й до їх пояснень, якими вони обґрунтовували власні позовні вимоги.
Факт заволодіння речами спадкодавця, тобто фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, не доведено жодним чином. Так, жодного доказу заволодіння ОСОБА_8 речами свого батька ОСОБА_7 суду не надано. Проживання ОСОБА_8 однією сім`єю з матір`ю ОСОБА_6 в період кількаденної відпустки на час поховання батька в спадковому житловому будинку не може однозначно свідчити про вступ в управління або володіння спадковим майном.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
На підтвердження позовних вимог, третіми особами не надано суду достатніх, достовірних та переконливих доказів вступу в управління та володіння ОСОБА_8 спадковим майном свого батька ОСОБА_7 .
З викладеного суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надали суду достатніх достовірних та переконливих доказів того, що ОСОБА_8 фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, через що позовні вимоги третіх осіб не можуть бути задоволені судом.
При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 належним чином.
Отже, ОСОБА_6 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 , а позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом .
Отже, суд знаходить законні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 321, 328, 392, 384, 1216, 1217, 1218, 1223, 1233, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, ст.ст. 524, 548, 549, 529 ЦК УРСР, ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 82, 89, 258, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (місце знаходження: пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, ), третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Наталя Олександрівна (місце знаходження: вул. Поштова, 57-а, м. Запоріжжя), про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відмовити в задоволенні позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом.
Визначена дата складання повного рішення суду 21.08.2020.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін