Справа № 185/3746/20
Провадження № 2-з/185/70/20
У Х В А Л А

27 серпня 2020 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Головін В.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області про стягнення майнової та моральної шкоди.

25 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити позов по цивільній справі ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області про стягнення майнової та моральної шкоди шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Службі автомобільних доріг у Дніпропетровській області (адреса місцезнаходження: 49600, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 24, ), які розміщені на рахунках вказаної юридичної особи, відкритих у будь-яких фінансових установах України, у межах суми позову в розмірі 183 957,02 грн. В обґрунтування заяви зазначила, що особливості виконання та гарантування виконання судових рішень, у яких боржником є державний орган чи державна організація, встановлено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до ст.ст. 2, 4 вказаного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство). Виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Законом від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» внесено зміни до ст. 25 Бюджетного кодексу України та встановлено, що тимчасово, з дня набрання чинності цим Законом до 1 січня 2021 року, не застосовуються норми ч. 1 ст. 25 цього Кодексу. Цією частиною передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Прийняття зазначених змін призвело до невиконання рішень судів, боржниками в яких є органи державної влади, державні установи. Отже, положення Законом від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», так і відповідні пункти Положення про Службу автомобільних доріг у Дніпропетровській області в частині заборони списання коштів на відшкодування шкоди за судовим рішенням, в якому боржником є державна організація, порушують принцип верховенства права та його складові принцип правової визначеності та якості закону. Просить суд забезпечити позов, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може зробити не можливим виконання рішення суду.

Вивчивши дану заяву та документи додані до неї, вважаю, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступних підстав.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, згідно ч. 1 ст. 153 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст. 150 ЦПК. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вимоги до форми і змісту заяви про забезпечення позову наведені у статті 151 ЦПК України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналізуючи вищезазначені норми, можна зробити висновок, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглянувши заявлену вимогу та доводи заявника, вважаю, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню, оскільки останнім не дотримано вимог п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заявником у заяві про забезпечення позову не конкретизовано заходи забезпечення, які він просить застосувати, а саме не зазначено на які саме рахунки відповідача та в яких фінансових установах України та у якому розмірі слід накласти арешт на грошові кошти.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а тому підлягає поверненню заявнику, оскільки вказані вище обставини не дають змоги суду прийняти законне та обґрунтоване рішення за даною заявою.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 151-153, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (проголошення).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст.. 354 ЦПК України.

Cуддя: В. О. Головін