Справа № 426/57/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

з участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника співвідповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про стягнення упущеної вигоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до відповідачів ОСОБА_4 та Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про стягнення упущеної вигоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 28.12.2004 року між ним та Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області у простій письмовій формі був укладений договір оренди водоймища, відповідно до якого орендодавець на підставі розпорядження Сватівської РДА від 08.04.2004 року № 168 надає, а орендар терміном на 50 років приймає у строкове платне користування земельну ділянку під водоймищем несільськогосподарського призначення площею 54,4 га нормативною грошовою оцінкою 422 254,98 грн., яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району. Державна реєстрація договору здійснена 30.12.2004 року за № 37.

15.12.2009 року Сватівською РДА було видане розпорядження № 874/1 «Про дострокове припинення права користування земельною ділянкою під існуючим водним об`єктом, яка знаходиться на території Містківської сільської ради», відповідно до якої, з посиланням на рішення Сватівського районного суду Луганської області у справі № 2-461/2009, було достроково припинено право ОСОБА_1 на строкове платне користування вищезгаданою земельною ділянкою, та її передано до земель державної власності.

29.12.2009 року Сватівською РДА було видане розпорядження № 954 «Про надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 », відповідно до якого ОСОБА_4 надано у довгострокове користування на умовах оренди, терміном на 49 років, земельну ділянку під існуючим водним об`єктом загальною площею 54,4 га, розташовану за межами населених пунктів, яка за даними державного земельного кадастру враховується на території Містківської сільської ради, цільове використання для господарських та інших потреб.

31.12.2009 року на підставі даного розпорядження між Сватівською РДА та ОСОБА_4 у простій письмовій формі був укладений договір оренди землі та водного об`єкту.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 16 травня 2018 року у справі № 426/4370/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі та водного об`єкту від 30.12.2009 року, скасування державної реєстрації цього договору, визнання дійсним договору оренди земельної ділянки від 28.12.2004 року, та поновлення державної реєстрації вказаного договору оренди - задоволено. Суд визнав недійсним та скасував державну реєстрацію договору оренди землі та водного об`єкту від 30.12.2009 року, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_4 стосовно земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об`єктом (водоймищем) площею 54,4 га, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, та який зареєстровано у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК 13.01.2010 року за № 20. Визнано дійсним та поновлено державну реєстрацію договору оренди водоймища, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_1 від 28.12.2004 року стосовно земельної ділянки під водоймищем несільськогосподарського призначення, площею 54,4 га, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, та який було зареєстровано у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК 30.12.2004 року за № 37. У задоволенні позову ОСОБА_4 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_1 про визнання договору оренди водоймища від 28.12.2004 року, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_1 , недійсним відмовлено.

На підставі вищевикладеного вважає, що судовими рішеннями встановлене незаконне позбавлення його права оренди земельної ділянки під водоймищем, внаслідок чого він не міг вільно користуватись орендованим майном, поніс збитки у вигляді упущеної вигоди, а тому просить суд стягнути з ОСОБА_4 , Сватівської районної державної адміністрації, у зв`язку із вчиненням недійсного правочину, упущену вигоду на його користь у розмірі 33 231 355,42 грн.(тридцять три мільйони двісті тридцять одна тисяча триста п`ятдесят п`ять тисяч гривень 42 копійки).

01.03.2019 року представник відповідача адвокат Лісечко О.С. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до діючого законодавства на позивача покладено обов`язок довести факт протиправної поведінки відповідача (дій, бездіяльності), яка б вплинула на дійсність договору, вину відповідача, а також причинний зв`язок між конкретними діями відповідача та збитками, що начебто спричинені позивачу укладенням недійсного правочину.

В своєму позові ОСОБА_1 вказує, що вина ОСОБА_4 у завданні йому збитків прямо встановлена діючим законодавством і судовими рішеннями.

При цьому, посилання на будь-який конкретний закон, яким встановлена вина відповідача позов не містить. Будь-яке судове рішення, яким би було встановлено вину відповідача у вчиненні недійного правочину не існує, в тексті позову посилання на таке рішення також відсутнє.

У передбачений законом спосіб позивачем не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення відповідача, що зумовлює відсутність цивільної відповідальності останнього та безпідставність заявленого позову.

Саме по собі бажання особи вчинити певні дії, або отримати матеріальний результат,не свідчить про дійсний намір такої особи, наявність в неї достатньої можливості вчинити такі дії в повному обсязі та отримати бажаний для себе результат.

Крім того, ОСОБА_1 не розроблений та не затверджений режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта протягом 2006 2008 років, що унеможливлює здійснення ним рибогосподарської діяльності, вказаної у позові.

Всі розрахунки та покладені в їх основу змінні данні зроблені на власний розсуд позивачем та не можуть бути належним нормативно-грошовим обґрунтуванням заявленого позову.

Позов ОСОБА_1 щодо стягнення упущеної вигоди вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

29.11.2019 року ухвалою Сватівського районного суду Луганської області до участі у справі був залучений співвідповідач Сватівська районна державна адміністрація Луганської області.

12.12.2019 року від співвідповідача - Сватівської районної державної адміністрації до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем до позовної заяви не додано жодного документа на підтвердження правильності та своєчасності вселення водних живих ресурсів до водного об`єкту, а тому стверджувати про реальність отримання позивачем доходів не можна.

Впуск риби до водного об`єкту позивач здійснив без додержання Порядку проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів, визначеного розділом 2 Інструкції про порядок проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 08.06.2004 № 215, зареєстрованим в Мін`юсті 13.09.2004 за № 1142/9741, а тому наданий позивачем акт про виконання робіт з уселення водних живих ресурсів є недопустимим доказом.

Крім того, в порушення вказаної інструкції позивачем не надано копії дозволу на спеціальне використання водних живих ресурсів та біологічного обґрунтування, розробленого науковою установою, та погодженим з територіальними органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища.

За таких обставин вважає позов ОСОБА_1 таким, що має штучний характер, упущена вигода, яку просить стягнути позивач є надуманою і не підтверджена жодним документом.

Також представник співвідповідача Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, 12.12.2019 року надав заяву про застосування позовної давності у цивільній справі, мотивуючи її тим, що позивачем вказаний строк пропущений, в зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить суд її задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Лісечко О.С. надав пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву, вважає позов не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні представник співвідповідача ОСОБА_3 також надав пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву, вважає позов не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, просить застосувати позовну давність в цивільній справі та повністю відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, експертів, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до таких висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пункт 2) ч.2 цієї статті до збитків також відносить доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Ч.3 ст.22 цього Кодексу встановлює, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка

порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби орендована ним земельна ділянка з водним об`єктом була вільною.

З урахуванням зазначеного саме на позивача покладено обов`язок доказування, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року в справі № 6-237цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 923/2075/15, від 9 грудня 2014 року у справі № 5023/4983/12).

Статтею 43 ч. 1 п. 2 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації № 168 від 08 квітня 2004 року між Сватівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 28 грудня 2004 року укладений договір оренди землі та водного об`єкту площею 54,4 га, розташованої на території Містківської сільської ради, та який було зареєстровано у Сватівському районному комплексному відділі Луганської регіональної філії Центру ДЗК 30.12.2004 року за № 37 (а.с.31-34).

Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ст. ст. 210, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України і ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Судом також встановлено, що державна реєстрація зазначеного вище договору оренди водоймища, укладеного 28 грудня 2004 року між Сватівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , відбулася. Отже, він є укладеним, оскільки з урахуванням наведених вище норм права, а також положень ст. 638 ЦК України про те, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, моментом вчинення правочину слід вважити момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. У зв`язку з цим лише за рішенням суду він може бути визначений недійсним, якщо є для цього підстави, передбачені законодавством, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України (від 06 березня 2013 року № 6-5цс3, від 18 вересня 2013 року № 6-99цс13, від 25 грудня 2013 року № 6-118цс13).

30 грудня 2009 року за наявності дійсного договору оренди від 28 грудня 2004 року, укладеного із ОСОБА_1 , Сватівська районна державна адміністрація уклала договір оренди того самого водоймища, тобто землі та водного об`єкта, розташованого на території Містківської сільської ради, загальною площею 54,4 га, з ОСОБА_4 . Підставою для укладення цього договору було розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2009 року № 954 «Про надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 »

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 16 травня 2018 року у справі № 426/4370/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі та водного об`єкту від 30.12.2009 року, скасування державної реєстрації цього договору, визнання дійсним договору оренди земельної ділянки від 28.12.2004 року, та поновлення державної реєстрації вказаного договору оренди - задоволено. Суд визнав недійсним та скасував державну реєстрацію договору оренди землі та водного об`єкту від 30.12.2009 року, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_4 стосовно земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об`єктом (водоймищем) площею 54,4 га, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, та який зареєстровано у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК 13.01.2010 року за № 20. Визнано дійсним та поновлено державну реєстрацію договору оренди водоймища, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_1 від 28.12.2004 року стосовно земельної ділянки під водоймищем несільськогосподарського призначення, площею 54,4 га, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, та який було зареєстровано у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК 30.12.2004 року за № 37. У задоволенні позову ОСОБА_4 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_1 про визнання договору оренди водоймища від 28.12.2004 року, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_1 , недійсним відмовлено (а.с.24-29).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , надав суду наступні показання, що він знайомий з позивачем ОСОБА_1 З 2009 року він працював на водоймі, яка перебувала в оренді у ОСОБА_1 . Після того, як орендарем став ОСОБА_4 він попрацював не значний час та пішов звідти. Також вказав, що на ставку був журнал вилову риби, в якому було зазначено кількість виловленої риби. В 2010 році виловили 11 тонн риби, а в 2011 році 9,5 тонн. Риби у водоймі було дуже багато, він особисто в 2007 році привозив на ставок 3 тонни малька карася, коропа, товстолоба. В 2012 році, коли перший раз спускали воду зі ставку, спіймали риби близько 40 тонн, а в другий раз близько 50 тонн. Крім того, 20% виловленої риби забирали люди які працювали на ставку, це був їх заробіток. На ставку він працював з 2006 року по 2012 рік, охоронцем, трудові відносини не оформлювались, а була просто усна домовленість.

У своєму позові ОСОБА_1 вказує, що від ведення господарської діяльності на орендованому водоймищі він міг отримати дохід у вигляді упущеної вигоди у розмірі 33 231 355,42 грн. з чим суд не може погодитись з огляду на наступне.

Посилаючись на завданні збитки, позивач ОСОБА_1 вважає, що такими збитками є упущена вигода, яку б позивач міг отримати у зв`язку із веденням рибогосподарської діяльності на орендованому водоймищі, збитки оцінює у розмірі 33 231 355,42 грн., що є підрахунком упущеної вигоди визначеної у висновку експерта від 11.04.2019 року № 1686/1687 за результатами проведення комплексного судового товарознавчого та економічного дослідження за заявою ОСОБА_1 (а.с. 73-87).

Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача.

На підтвердження розрахунків збитків у вигляді упущеної вигоди судом був досліджений висновок експерта від 11.04.2019 року № 1686/1687 за результатами проведення комплексного судового товарознавчого та економічного дослідження, виготовлений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України на замовлення позивача та доданий разом з уточненою позовною заявою.

Експерт Забийворота Віталій Володимирович, суду надав наступні показання, що він займався виготовленням експертизи, яку замовив позивач ОСОБА_1 для обґрунтування суми упущеної вигоди в суді. Експертиза виготовлялась на підставі вихідних даних наданих ОСОБА_1 . Інформацією щодо обрахунку упущеної вигоди він не володіє, так як економічну частину експертизи виготовляв інший експерт;

Експерт ОСОБА_6 , надала такі показання суду, що вона займалась виготовленням експертизи, яку замовив позивач ОСОБА_1 . Всі данні на підставі яких проводились розрахунки щодо розміру упущеної вигоди були взяті з позовної заяви та документів, які надав ОСОБА_1 . Джерела даних наданих позивачем вона не перевіряла, так як це не входить до її компетенції. Висновки зроблені в експертизі є математичним підтвердженням упущеної вигоди на підставі вихідних даних вказаних у позовній заяві

Суд, дослідивши вищезазначений експертний висновок та показання в судовому засіданні експертів, які підтвердили, що вихідні данні для розрахунку упущеної вигоди, брались виключно з позовної заяви, тобто вказані самим позивачем, не бере його до уваги та критично ставиться до даних розрахунків, оскільки останні є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Також позивач посилається на те, що ним було здійснено зариблення ставку, який в подальшому, разом з вказаною рибою, незаконно був переданий ОСОБА_4 , внаслідок чого ОСОБА_1 не отримав дохід від реалізації риби на який розраховував (а.с.32).

З даним доводом суд також не погоджується з огляду на те, що акт про виконання робіт з випуску водних живих ресурсів датований 11 листопада 2006 року. Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди з ОСОБА_1 був розірваний 15.12.2009 року, тобто з моменту запуску риби в ставок до моменту фактичного припинення користування ним минуло майже три роки, однак жодного документу на підтвердження того, що ОСОБА_1 було створено належні умови для її вирощування, здійснення відповідного годування суду надані не були.

Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчили б про наявність риби та її кількість на грудень 2009 року, на момент коли, як вважає позивач, було порушене його право вільного користування орендованим ставком, а тому зазначені ним розрахунки, за відсутності достовірних вихідних даних, не можуть бути реальними.

Показання свідка ОСОБА_5 , щодо обсягів виловленої риби, суд також оцінює критично з огляду на те, що останній не був працевлаштований офіційно, кількість виловленої риби вказує приблизно, без надання жодного документального підтвердження.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 та Сватівської районної державної адміністрації Луганської області збитків, у вигляді упущеної вигоди, є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Суд не дає оцінки доводам представника співвідповідача - ОСОБА_3 щодо застосування строків позовної давності, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову за необґрунтованістю, оскільки строк позовної давності застосовується судом до обґрунтованих позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 20, 27 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст. 15, 16, 22 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 43, 76-82, 89, 95, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про стягнення упущеної вигоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області шляхом подачі в тридцяти денний строк апеляційної скарги з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2020 року.

Суддя Л.М. Осіпенко