Дата документу 21.08.2020 Справа № 332/4131/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4131/19
Провадження №22-ц/807/1382/20
Головуючий в 1-й інстанції - Яцун О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Гончар М.С., Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжі від 21 січня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного 14.05.2013 року між ПАТ «Актабанк» та відповідачем договору №/Т/972109, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 16000,00 грн. 23.03.2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення прав вимоги № 2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №/Т/972109 від 14.05.2013 року в розмірі 33568,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжі від 21 січня 2020 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , IBAN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк») заборгованість у розмірі 33568 (тридцять три тисячі п`ятсот шістдесят вісім) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , IBAN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк») судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2013 року між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» був укладений кредитний договір №/Т/972109, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит строком на 36 місяців в сумі 16000,00 грн. з процентною ставкою 0,01% річних, щомісячною комісією за супроводження кредиту 3,25 % від суми кредиту, що становить 520 грн., зі сплатою в день підписання договору комісії за надання кредитних коштів в розмірі 2,25% від загальної суми кредиту, в сумі 360,00 грн., з погашенням кредиту рівними частинами по 964,52 грн. кожного місяця, з кінцевим терміном повернення кредиту до 13.05.2016 року включно (а.с.4-5).

Згідно з Додатком №1 до договору №/Т/972109 від 14.05.2013 року встановлений графік платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, з особистим підписом відповідача (а.с.5 - оберт).

Також, відповідачем перед подачею заявки на отримання кредиту було особисто підписано згоду на збір, зберігання, використання та поширення інформації; повідомлення про умови кредитування фізичних осіб за кредитним продуктом «Швидкий кредит» та після укладення кредитного договору було підписано заяву про видачу готівки в сумі 16000,00 грн. (а.с.7,8,12).

23.03.2018 між ПАТ «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до договору (а.с.19-20).

Згідно п. 2.2. договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №1 до договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань. Розмір прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» вказаний у додатку №1 до договору. Права кредитора за основними договорами переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Відповідно витягу з додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги - реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №/Т/972109 від 14.05.2013 року в сумі 33568,00 грн., з яких: 15086,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 2,00 грн. - заборгованість за процентами; 14730,00 грн. - заборгованість за комісією; 3750,00 грн. - штраф, пеня (а.с.21).

На виконання п. 3.4. договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст.ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією ТОВ «ФК «ЄАПБ» направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних, разом із вимогою про погашення загальної суми боргу (а.с.16).

Відповідно до абз. 2 п. 3.4. договору про відступлення прав вимоги, банк здійснив повідомлення боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «Актабанк» протягом 2 (двох) робочих днів (повідомлення за 26.03.2018 за посиланням http://www.aktabank.com/).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції зазначив, що всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, відповідач станом на 23.03.2018 року має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №/Т/972109 від 14.05.2013 року в сумі 33568,00 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України).

14.05.2013 року між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» був укладений кредитний договір №/Т/972109, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит строком на 36 місяців в сумі 16000,00 грн. з процентною ставкою 0,01% річних.

23.03.2018 між ПАТ «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги банку до позичальників.

Умови кредитного договору, щодо повернення кредитних коштів, відповідачкою виконані не були, і на момент відступлення права вимоги за кредитним договором за відповідачкою рахувалась заборгованість у розмірі 33568,00 грн., з яких: 15086,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 2,00 грн. - заборгованість за процентами; 14730,00 грн. - заборгованість за комісією; 3750,00 грн. - штраф, пеня.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за основним боргом та процентами, оскільки умови договору відповідачем були порушені, сума заборгованості у визначені договором строки не сплачена.

Що стосується обґрунтованості вимог позивача, щодо стягнення заборгованості за комісією, то слід зазначити наступне.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) неповинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під часу кладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року справа № 6-1746цс16, та в постанові Верховного Суду від 4 червня 2018 року справа № 758/8481/15-ц.

Позивач не довів належними та допустимими доказами позовну вимогу про стягнення комісії, оскільки ні позовна заява, ні умови кредитного договору, ні наданий розрахунок заборгованості не містять положень, які б вказували на підстави нарахування комісії та механізм її обрахування.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, доходить висновку, що позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу. Таким чином, позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним.

Що стосується вимог, щодо стягнення суми штрафів та пені у розмірі - 3750,00 грн., то суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані вимоги недоведені позивачем належними та допустимими доказами, оскільки вказана сума штрафних санкцій визначена загальною сумою, як в позові та і в розрахунку заборгованості, що перешкоджає окремо перевірити правильність нарахування кожної складової.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності подана лише до суду апеляційної інстанції і не може бути задоволена, оскільки відповідач знала про розгляд справи судом першої інстанції, була належним чином повідомлена про дату і час судового засідання, при цьому з заявою за правилами ст. 267 ЦК не зверталась.

За таких обставин, колегія суддів вважає, за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення районного суду скасувати в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією, штрафами та пенею, відмовивши в задоволенні позовних вимог в цій частині і відповідно змінити розмір заборгованості, що підлягає стягненню та розмір судового збору у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжі від 21 січня 2020 року у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією в сумі 14730,00 грн., штрафами, пенею в сумі 3750,00 грн., відмовивши в задоволенні позовних вимог в цій частині, в зв`язку з чим змінити загальний обсяг стягнутої заборгованості з 33568,00 грн. до 15088,00 грн. Змінити розмір судового збору, який підлягає стягненню з 1921,00 грн. до 863,30 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 21 серпня 2020 року.

Судді: С.В. Кухар

М.С. Гончар

А.В. Дашковська