ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року м. Чернівці

справа № 723/1524/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Височанської Н.К.

секретар Тодоряк Г.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2019 року у складі судді Пташник А.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 27 липня 2002 року сторони перебували у шлюбі. Від спільного проживання у них народився син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

23 липня 2007 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, належним чином вихованням не займається, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, не виявляє належного інтересу до його внутрішнього світу, не проявляє батьківської турботи, фактично без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Згідно декларації НАЗК за 2018 рік відповідач є депутатом Сторожинецької районної ради Чернівецької області, фізичною особою-підприємцем, директором МПП «Буковина-2003», директором ПП «Мавікс». За 2018 рік отримав 157856 гривень заробітної плати, тобто за своїм майновим станом спроможний сплачувати аліменти у розмірі семи тисяч гривень, для можливості нормального розвитку сина.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/215/20

Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина- ОСОБА_3 в розмірі 7 000 гривень на дитину, щомісячно до досягнення сина повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 3 000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що судом при визначенні розміру стягуваних аліментів не враховано достатнє матеріальне становище відповідача, наявність стабільного заробітку, визначений розмір аліментів не є достатнім для задоволення інтересів і потреб дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. Судом не встановлено наявність у платника аліментів прав власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, утому числі рухомого та нерухомого майна, грошових активів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Зазначає що нова редакція СК України зобов`язує суд оцінити не лише реальні, а й приховані доходи, але суд першої інстанції взяв до уваги лише реальні доходи, враховуючи п.2,3 ст.182 СК України, не застосувавши п.3-1 цього Кодексу, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду змінити, визначивши розмір стягуваних аліментів в сумі 7 000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до вимог закону, починаючи з 09 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції з урахуванням вимог розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості виходив з можливості сплати аліментів у визначеному ним розмірі та достатності розміру стягуваних аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом установлено, що сторони з 27 липня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23 липня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Крім того, відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.

З 15 січня 2008 року неповнолітній син сторін проживає з позивачем, що підтверджується копією довідки №23/11224 про реєстрацію місця проживання особи, від 07.03.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом установлено, що відповідач є працездатним, фізично здоровий, має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 року N 2629-УІІІ установлений у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень.

Таким чином розмір, аліментів на утримання однієї дитини віком старше 6 років на даний час становить не менше 1013 гривень.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 3000 гривень.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі, якщо дитина потребує додаткових витрат, які викликані особливими обставинами, позивачка у відповідності до вимог ст. 185 СК України має право звернутися до суду з іншим позовом про стягнення додаткових витрат на дитину.

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що судом не враховано достатній матеріальний стан відповідача, інтересів та потреб сина, оскільки на утриманні відповідача знаходяться ще також двоє неповнолітніх дітей, які також потребують належного матеріального забезпечення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначені розміру стягуваних аліментів було правильно встановлено обставини справи і стягнуто аліменти з урахуванням матеріального становища обох сторін, стану здоров`я платника аліментів та наявності на його утриманні інших осіб.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

Н.К. Височанська