РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» з участю третьої особи: Міністерство юстиції України про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить скасувати запис №7354481 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на квартиру АДРЕСА_1 внесений на підставі рішення державного реєстратора Львівського міського управління юстиції Туганової Наталії Семенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16490785 від 15.10.2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідачем було порушено її право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки. Вказала, що всупереч умовам договору іпотеки відповідач не надсилав рекомендованим листом на адресу позивача письмову вимогу про усунення порушень, в якій мало б бути зазначено, стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, за таких умов, відповідач не мав права приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру позивачки) шляхом реєстрації права власності за собою.

В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяв про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа Міністерство юстиції України в судове засідання не з`явилося, хоча належним чином було повідомлено про розгляд справи, заяв чи клопотань не подало.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 вересня 2012 року було укладено Кредитний договір № 2109001/006-КФІ/12 між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 відповідно до умов якого фінансова установа зобов`язувалася надати Позичальнику грошові кошти у національній валюті України на загальну суму 80 000, 00 грн. на споживчі цілі (а.с.8-12).

Відповідно до п. п 1.2.,1.3 кредит надавався позичальнику строком з 21 вересня 2012 року по 21 вересня 2013 року під 42, 00 % річних.

З поданих відповідачем документів вбачається, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» свої зобов`язання за Кредитним договором виконала в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кошти в розмірі 80 000, 00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 21 вересня 2012 р.

Судом встановлено, що відповідачем було зроблено часткову оплату процентів за користування кредитними коштами: 935, 00 грн, відповідно до банківської виписки по рахунку № 1 від 08.11.2012; 2 000, 00 грн, відповідно до банківської виписки по рахунку № 1 від 18.02.2013; 1 000, 00 грн, відповідно до банківської виписки по рахунку № 1 від 06.03.2013

21 вересня 2012 р. в забезпечення виконання умов Кредитного договору, між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Народна позика», було укладено договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 1855 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріально округу Гусаком Р.Т.

Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки цим Договором забезпечувалося виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_1 , на підставі кредитного договору № 2109001/006-КФІ/12 від 21 вересня 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_1 на суму 80 000, 00 грн. та з відсотковою ставкою 42 % річних.

Згідно п. 1.2. Договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодавець передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що складається з двох житлових кімнат та кухня, загальною площею 39,5 кв.м.

Сторони договору оцінили предмет іпотеки в сумі 100 000, 00 грн. (п. 2.2. Договору іпотеки).

16.04.2013 року на адресу позивачки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», направило вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором за вих. № 39-13/13, яку ОСОБА_1 отримала 24.04.2013р.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 14.10.2014 року о 11:09:22 год. державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Львівської області Туганова Наталією Семенівною здійснено реєстрацію права власності на іпотечне майно: квартиру АДРЕСА_1 на нового власника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», , на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1855, виданий 21.09.2012 року, Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусак Р.Т. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 16490785 від 15.10.2014 року, ОСОБА_2 , Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2018 року витребувано в Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради реєстраційну справу у паперовій формі на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

18.01.2019 року на адресу суду надійшов оригінал реєстраційної справи, у якій було постановлено рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень №16490785 від 15 жовтня 2014 року, за об`єктом нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 .

Зокрема, як вбачається з оригіналу вказаної реєстраційної справи (17.04.2013 року ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» направили позивачу по справі ОСОБА_1 відповідну вимогу про усунення порушень? у якій вказувалось, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги, ТОВ «ФК «Народна позика» буде безумовно розпочата процедура примусового стягнення заборгованості через суд та/або шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ЗУ «Про іпотеку», умовами укладеного договору іпотеки, в т.ч. шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки з подальшим відчуженням предмету іпотеки та покладенням на позивача витрат, пов`язаних із таким стягненням.

Вказану вимогу позивач по справі отримала за вказаною в матеріалах справи адресою предмета іпотеки 24 квітня 2014 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення.

Оскільки вимога кредитора про усунення порушень умов кредитного договору боржником у встановлений строк виконана не була, відповідач правомірно прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, звернувшись з цією метою до державного реєстратора.

Таким, чином доводи позивачки про те, що вона не отримувала вимогу про усунення порушень виконання кредитного зобов`язання, не відповідають фактичним обставинам справи.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18).

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону України «Про іпотеку».

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 цього Закону): передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Відповідно до пункту 5.1. Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Боржником умов Основного договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за Основним договором шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Пунктом 5.2. Договору іпотеки передбачено, що Сторони цього Договору дійшли згоди і погодили, що звернення стягнення на Предмет іпотеки буде здійснюватися шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться у цьому Договорі.

В п.5.4. Договору іпотеки сторони погодили, що у разі порушення умов Основного договору та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та Боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до цього Договору та чинного законодавства України. Положення цього пункту даного Договору не є перешкодою для реалізації права Іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому чинним законодавством порядку.

Розділом 6, Договору іпотеки передбачено позасудове врегулювання та застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя (відповідно до п. 2 та п. 3 ст. 36, ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» дане застереження в цьому Іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя).

В п. 6.4. Договору іпотеки сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання Боржником (Іпотекодавцем) умов Основного договору, в тому числі у випадку одноразової чи неодноразових прострочок Боржником (Іпотекодавцем) сплати та/або неповернення кредиту Іпотекодержателю, порушення будь-яких інших умов Основного договору, а також у випадку порушення Іпотекодавцем умов цього Договору, в т.ч. умов зберігання та/або експлуатації Предмета іпотеки незалежно від настання строку виконання зобов`язань по Основному договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та Боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається: стислий зміст порушених зобов`язань; вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк; попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Відповідно до п. 6.6. договору іпотеки вимога про усунення порушень надсилається поштою рекомендованим листом. Письмова вимога направляється за місцезнаходженням Іпотекодавця, зазначеним у цьому договорі. У разі зміни адреси реєстрації (фактичного місця проживання), Іпотекодавець зобов`язаний в 3-денний термін повідомити Іпотекодержателя щодо зміни адреси реєстрації (фактичного місця проживання). У разі, якщо Іпотекодержатель не був повідомлений про такі зміни, направлення повідомлення за адресою Іпотекодавця, вказаною в даному Договорі, вважається як направлене належним чином, а Іпотекодавець не має права оспорювати факт належного направлення такого повідомлення Іпотекодержателем Іпотекодавцю.

Пунктом 6.8. Договору іпотеки передбачено, що якщо порушення, викладені у письмовій вимозі про усунення порушень, не будуть усунені у строк, зазначений Іпотекодержателем у згаданій письмовій вимозі, то вважатиметься, що на розсуд Іпотекодержателя або Іпотекодавець передав у власність Іпотекодержателю Предмет іпотеки, або Іпотекодержатель набув право продажу Предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві наступного календарного дня після закінчення строку, вказаного у письмовій вимозі про усунення порушень. Іпотекодержатель в якості фіксації фактів, що визначені першим абзацом цього пункту даного Договору, приймає одноосібне рішення про прийняття Предмета іпотеки у власність в рахунок задоволення вимог Іпотекодержателя або відповідно про набуття права продажу Предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві наступного календарного дня після закінчення строку, вказаного у письмовій вимозі про усунення порушень.

Таким чином, умови укладеного між сторонами договору іпотеки містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя та іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі.

Відносини з державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV зі змінами та постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, якою затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент реєстрації права) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент реєстрації права) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про нерухоме майно наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно зареєстрованих відповідно до вимог цього закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої вла ди, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 вказаного Закону ( в редакції чинній на момент реєстрації права власності) державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №868 (був чинним на момент реєстрації права власності), для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

- завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

- документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

- заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17 жовтня 2013р. № 868 (що був чинним на момент реєстрації права власності), для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусу заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін`юст. Заява подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна. У разі коли право власності на житловий будинок, будівлю або споруду набувається одночасно з набуттям у відповідної заінтересованої особи речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові одну заяву щодо таких об`єктів.

Пунктом 9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (що був чинним на момент реєстрації права власності) передбачено, що орган державної реєстрації прав, нотаріус приймає заяви в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу реєстрації. Моментом прийняття заяви вважається дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

Враховуючи на закріплений в наведених положеннях нормативно-правових актів порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

На думку суду, зазначені вимоги Закону були дотримані.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 14-38цс18.

Як зазначено у статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до частини 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що державний реєстратор Львівського міського управління юстиції Львівської області Туганова Наталія Семенівнаправомірно прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Вказане рішення є законним, а тому, суд вважає, що підстав для скасування запису №7354481 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на зазначену квартиру немає.

За наведених обставин суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

На основі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» з участю третьої особи: Міністерство юстиції України про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Позивач: ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ТзОВ «Фінансова компанія «Народна позика», , що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. Бесарабська, 5.

Третя особа: Мінастерство юстиції України, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. архітектора Городецького, 13.

Суддя Ванівський Ю.М.