Справа № 645/6597/19
Провадження № 2/645/384/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю секретаря судового засідання - Савченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управлінням національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Липецького відділу поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди,

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управлінням національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Липецького відділу поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.04.2019 року відносно позивача ОСОБА_1 було складено протокол серії ЕД №246722 про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На підставі вказаного протоколу постановою Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2019 року по справі № 635/2999/19 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Постановою Харківського апеляційного суду по справі №635/2999/19 від 03.07.2019 року Постанову Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення - скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Таким чином, внаслідок незаконних дій інспектора Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківський області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , ОСОБА_1 незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, чим заподіяно моральні страждання, які полягають у переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання та місцем роботи, у зв`язку з побоюванням громадського осуду, позбавленням можливості користуватися спеціальним правом щодо керування транспортним засобом, необхідністю нести витрати на правничу допомогу. Під час складання протоколу про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 пройшов огляд на газоаналізаторі. Не погодившись з його показами, він погодився проїхати в заклад охорони здоров`я. Однак поліцейські не захотіли його везти, сіли в службовий автомобіль та поїхали. А тому ОСОБА_1 довелося самостійно докладаючи додаткових зусиль шукати медичний заклад, в якому він міг би пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Позивач самостійно поїхав для проходження медичного огляду до КЗОЗ «ХОНД», однак йому було відмовлено в його проведенні у зв`язку з відсутністю направлення, поліцейського та його присутності.

З метою доведення власної невинуватості позивач змушений був їхати до клініки 4-ої невідкладної допомоги. Відповідно до консультативного висновку лікаря-спеціаліста Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради, результат огляду показав, що позивач не був у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, незаконні дії правоохоронних органів змусили ОСОБА_1 втратити віру в справедливість, в верховенство права та закону в суспільстві, в гуманізм судової системи та системи правоохоронних органів. Після пережитого ОСОБА_1 знаходиться у важкому емоційному стані. Внаслідок незаконного складання протоколу ОСОБА_1 позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, він зазнав суттєвих моральних страждань, оскільки факт незаконного безпідставного звинувачення негативно вплинули на стосунки з оточуючими та ділову репутацію, ОСОБА_1 наразі вимушений доводити свою невинуватість, відновлювати авторитет та ділову репутацію, що потребує значних зусиль та багато часу.

Таким чином, внаслідок незаконних дій інспектора Липецького Харківського ВП ГУНП в Харківський області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , непропорційного і невиправданого втручання в охоронювані законом права на свободу та особисту недоторканність було завдано ОСОБА_3 психологічних та моральних страждань розмір яких позивач оцінює в 30 000 грн., також просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на правову допомогу в розмірі 10000 грн. та судові витрати.

Позивач та його представник ОСОБА_4 , який діє на підставі договору про надання правової допомоги до судового засідання не з`явились. Від представника позивача надана заява, якою просить розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, вимоги, викладені в позовній заяві підтримують в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Пузіков В.А., який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи з урахуванням наданого відзиву без його участі. Зокрема в відзиві посилався на ст. 1176 ЦК України, на постанову Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Зазначив, що позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди та не здійснено розрахунок розміру нібито заподіяної шкоди. Позивачем не доведено всі складові елементи цивільного правопорушення, а саме: наявність моральної шкоди, протиправної поведінки, а також причинно-наслідковий зв"язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відповідно до «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», затверджений постановою КМУ від 03.08.2011 №845, відшкодування шкоди здійснюється Казначейством, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Представник вважає, що стягнення шкоди з Казначейства є неприпустимим, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Окрім цього, позивач у позові просить стягнути з Казначейства витрати на правову допомогу та судові витрати. Враховуючи ст.137 ЦПК України, а також взявши до уваги Акт виконаних робіт №1 від 03.07.2019, вважають, що послуги по правовій допомозі ОСОБА_1 у справі №635/2999/19, якщо такі надавались, відносяться до судових витрат по іншій справі і повинні повертатися в порядку КАС України, а не в цьому цивільному провадженні. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник Липецького відділу поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області в судове засідання не з`явився, про день та слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.02.2020 року закрито підготовче судове провадження, призначити до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Суд, дослідивши наявні в справі докази, приходить до наступного.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, передбачено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом було встановлено, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення від 04.06.2019 року, 07.04.2019 року, о 10.25 годині, ОСОБА_1 керував автомобілем марки Хюндай, державний номер НОМЕР_1 на 1 км. Автошляху с. Борщова-ст. Новолипецьке в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія в присутності двох свідків проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів «Drager» та відповідно до акту огляду результат огляду на стан сп`яніння становив 0,24%, чим порушив п.п. 2.9а ПДР України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., стягнуто судового збору на користь держави. (а.с.13-15)

Постановою апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу позивача задоволено, постанову Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2019 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. (а.с.16-18)

З метою захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою.

Так, між ОСОБА_1 та адвокатом Биченко А.О., 20.05.2019 року був укладений Договір про надання правової допомоги (а.с. 19).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог у позовній заяві посилається на вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 наведеного Закону право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), окрім іншого: суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Згідно зі ст. 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У правовому висновку Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1176 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з іншими людьми, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами. Сам факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Тому позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення витрат на надання правової допомоги при розгляді даної справи, що вбачається з наданого суду Договору про надання правової допомоги від 20.05.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Биченко А.О., суд зазначає наступне.

З матеріалів справи, а саме акту № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 20.05.2019 року, вбачається, що послуги ОСОБА_1 були надані на загальну суму 10 000 грн. по справі № 635/2999/19, проте справа, що перебуває в Фрунзенському районному суді м. Харкова зареєстрована за номером 645/6597/19, тобто даний акт до договору про надання правової допомоги не відноситься до справи, яка розглядається. (а.с. 24).

Встановивши, що при складанні протоколу у відношенні позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статей 255, 265-1 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання їх дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки у даному випадку відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності. Крім того до позивача не було застосовано незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Посилання позивача на те, що протиправність та неправомірність дій працівників поліції щодо складання у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується постановою Харківського апеляційного суду від 03 липня 2019 року про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП є необґрунтованими, оскільки вказаною постановою неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено. Рішення про визнання неправомірності вищевказаних дій працівників поліції відсутнє.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідачів та шкодою, для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди відповідно до вищеназваних вимог статей 23,1167,1176 ЦК України, підстави для задоволення позовних вимог відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управлінням національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Липецького відділу поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Харківській області, адреса: 61002, м. Харків, Жон Мироносиць, 5.

Відповідач: Липецький відділ поліції Харківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, адреса: 62472, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 211.

Повне судове рішення складено 29 липня 2020 року.

Суддя І.В. Ульяніч