Справа № 234/9667/20
Провадження № 2-о/234/577/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Бакуменко А.В.

при секретарі Кісточка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

Обставини справи :

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтувала заяву тим, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її бабусею є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за національністю «німкеня».

В 2019 році, вона звернулась до Краматорського МВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про внесення змін до актового запису про реєстрацію шлюбу № 1014 від 22.07.1978 року, та просила виправити національність.

Висновком про відмову про внесення змін до актового запису цивільного стану від 03.01.2020 року їй було відмовлено.

Просить суд встановити факт того, що в актовому записі про шлюб № 1014 від 22.07.1978 року в графі національність невірно здійснений запис « українка» замість « німка», зобов`язавши внести зміни до актового запису .

Ухвалою від 03 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вимоги задовольнити в повному обсязі.

Краматорського МВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), свого представника в судове засідання не направив. Надавши заяву про розгляд за відсутності представника, та зазначивши, що ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до актового запису через недостатність доказів, заперечували щодо задоволення заяви.

Відповідно до ч.3 ст.247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_1 ) народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в Слов`янському районі с. Роганск, її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (копія свідоцтва серії НОМЕР_1 ).

Мати заявниці ОСОБА_6 (до шлюбу ОСОБА_6 ) народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_3 ( свідоцтво НОМЕР_2 ).

Згідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 були ОСОБА_4 (німець), ОСОБА_3 (німкеня).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1ст. 22 Закону № 2398-VI).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженінаказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5(далі - Правила).

Відповідно до п. 1.1. розд. І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором абозакономчи судом у визначенихзакономвипадках.

У пункті 2.13 Правил зазначено, що підставою для внесення змін в актовому записі цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

У цій справі позивач звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (ч. 1ст. 273 ЦК України) на відображення уактовому записі про своє народження інформації про належність батька до німецької національності, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану, а лишень має намір вирішити питання про внесення змін щодо національності батька у вже існуючий запис про його народження, отже спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічного висновку прийшла Велика палата ВС в своїй Постанові від 23.01.2019 року (справа № 807/45/17, провадження № 11-927апп18).

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

У відповідності до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВРвстановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Згідно зі статтею 3 Конвенції, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 Конвенції визначено, що сторони зобов`язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім`я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Відповідно до ст.4 Закону України«Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов`язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Нормами ст.11 цього ж Закону визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

У відповідності з вимогами ст.ст.269,270,300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом.

Статтею 300 Цивільного кодексуУкраїни встановлено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи.

Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу.

На підставі ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст.315 Цивільного-процесуальногокодексу України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення даного факту йому необхідно для відновлення своєї національності

У зв`язку з історичними та політичними процесами тих років у Радянському Союзі, репресіями та фізичним знищенням осіб польської національності, записи про бабусю та мати поляків в свідоцтві про народження не проводилось задля уникнення певних проблем у дитини.

Крім того, внаслідок неодноразового розкуркулювання частина документів та фотокарток була знищена, та документи відновлювались в період 1937-1940 років.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право належності особи до певної національності не може бути обмежене відсутністю державного регулювання у цій сфері та відсутністю можливості її зазначення національності у документах. Під час розгляду справи факти належності її батька до польської національності були доведені, тому з метою належного захисту особистих прав ОСОБА_1 суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 315-319 ЦПК України, Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення№5 від 31.03.1995 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа особа Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту, що має юридичне значення- задовольнити.

Встановити факт, що в актовому записі: про шлюб № 1014 від 22.07.1978 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , невірно зазначено національність нареченої «українка» замість « німка».

Зобов`язати Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) внести зміни до актового запису про шлюб № 1014 від 22 .07.1978 року , складеного Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в графі національність нареченої зазначити « німка»;

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя Краматорського

міського суду Бакуменко А.В.