ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3075/20 Справа № 215/1560/19 Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/1560/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова Ірина Григорівна, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2019 року, яке постановлено суддею Науменко Я.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку.

Позовна заява мотивована тим, що 17.01.2019 року позивачка сплатила відповідачу ОСОБА_2 кошти у розмірі 5 640 грн. в якості завдатку за укладення договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому вони домовилися, що договір купівлі-продажу буде ними нотаріально оформлений протягом місяця, але не пізніше 20.02.2019 року Однак до теперішнього часу договір купівлі продажу укладено не було з вини ОСОБА_2 а тому просить стягнути з відповідача на її користь завдаток у сумі 5 640 грн., додаткову суму в розмірі завдатку та судові витрати.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5640 грн. грошових коштів за розпискою про отримання завдатку, 768 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору та 600 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова І.І., ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Погоджується, що судом першої інстанції вірно визначено, що сплачена позивачкою йому за розпискою сума є авансом, а не завдатком, проте, вважає, що суд першої інстанції, на думку відповідача, не взяв до уваги, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження існування домовленості щодо укладання договору купівлі-продажу, дати укладання та того, що він не укладений з вини відповідача. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки звіту про оцінку квартири та зазначив, що він не є свідченням про належне виконання відповідачем зобов`язання укладання з позивачем договору купівлі-продажу квартири. Крім того, суд першої інстанції не зазначив того, що саме позивачка не бажає купувати квартиру. Більш того, на думку відповідача, від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова І.І., суд першої інстанції сам придумав доказ щодо відсутності згоди інших співвласників на укладання договору купівлі-продажу, який згодом поклав в обґрунтування рішення. Просить також стягнути з позивача витрати на правничу допомогу за підготовку апеляційної скарги у сумі 2400 грн. та за час розгляду у суді першої інстанції у сумі 5450,00, які не були враховані при частковому задоволенні позовних вимог, 1152,60 грн. витрат за сплату судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.01.2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 у присутності свідка ОСОБА_3 завдаток у розмірі 5640 грн. у рахунок майбутньої угоди по продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2017 року ОСОБА_2 належить 42/100 часток секції, яка згідно правовстановлюючого документа та технічної документації, в цілому складається з шести кімнат, розташованих на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 72,6 кв.м, загальною площею 101,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , секція за номером 16, кімнати 83, 84, 85, 86, АДРЕСА_3 , 88, з якої 42/100 частки секції складають кімнати 83, 84, 85, загальною площею 42,42 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, належала на підставі Договору дарування, посвідченого Другою криворізькою державною нотаріальною конторою 12.04.2008 року за реєстровим №1-1268, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у книзі: 236П-456, номер запису: 456, реєстраційний номер: 11492131 ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був чоловік, ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.10).

Згідно з технічними характеристиками квартири, зазначених у технічному паспорті на квартиру, квартира спільного заселення. Відповідно відповідачу належать в секції №16 три кімнати №83, 84, 85; інші кімнати №87, 88 належать АДРЕСА_4 , а кімната №86 ЖКГ. Кухня, коридор, ванна, вбиральня приміщення спільного користування (а.с.11,12).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №105372536 від 28.11.2017 зазначено право приватної власності відповідача на квартири АДРЕСА_5 у розмірі 42/100 частки у спільній частковій власності в шестикімнатній секції №16 на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку, а саме: кімнати 83,84,85,86,87,88 за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що передана позивачкою відповідачу грошова сума в розмірі 5640 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачці, оскільки, виходячи зі змісту розписки та дійсних намірів сторін, вказана сума не виконувала забезпечувальної функції. Крім того посилався на невиконання відповідачем зобов`язання відповідно до розписки про продаж квартири, щодо якої зокрема відсутні згоди інших співвласників на укладання договору купівлі - продажу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як вбачається з розписки від 17.01.2019 року відповідач отримав від позивачки завдаток у рахунок майбутньої угоди про продажу квартири.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що передані відповідачу грошові кошти не можуть вважатись завдатком, оскільки внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору (попереднього договору) купівлі-продажу.

Оскільки договір купівлі-продажу не було укладено, а існувала лише домовленість про укладання такого договору в майбутньому, що підтверджується змістом розписки від 17.01.2019 року, тому, передані відповідачу кошти є авансом, що було вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів.

Коли сторони домовились укласти договір купівлі - продажу квартири, але його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке виникло на підставі укладених договорів, він одночасно є формою підтвердження зобов`язання та засобом забезпечення його виконання - тобто він виконує забезпечувальну функцію поряд з гарантією, порукою, заставою.

Аванс має протилежні властивості, а саме: якщо певна сума сплачується до укладання основного договору, то ця сума буде авансом. Аванс не виконує забезпечувальну функцію - тобто, якщо договір не укладений з ініціативи будь-якої з сторін, то аванс, безумовно, повертається його власнику. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із вже укладеного договору купівлі-продажу квартири.

Що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, щодо не надання позивачкою жодного доказу на підтвердження існування домовленості щодо укладання договору купівлі-продажу, дати укладання та того, що він не укладений з вини відповідача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачка не бажає укладати договір, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Аргументи апеляційної скарги щодо не правильного розподілу судових витрат між сторонами, колегія суддів вважає прийнятними з огляду на наступне.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи адвокатом відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 було надано до суду першої інстанції наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 17.07.2019 року, квитанцію про сплату за надання правничої допомоги від 26.09.2019 року на суму 5 450,00 грн., Акт виконаних робіт від 26.09.2019 року.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги в цій частині та зміни рішення суду в частині розподілу судових витрат, які підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача, пропорційно задоволених вимог.

Таким чином, з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_5 , пропорційно задоволених вимог, підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2725 ( дві тисячі сімсот двадцять п`ять) грн.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з позивачки на користь відповідача ОСОБА_5 , пропорційно задоволених вимог, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 576,30 грн. за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в апеляційному порядку у розмірі 1200 грн., які підтверджені письмовими доказами.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги в цій частині та зміни рішення суду в частині розподілу судових витрат, які підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова Ірина Григорівна задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2725 ( дві тисячі сімсот двадцять п`ять) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 , пропорційно задоволених вимог, за подання апеляційної скарги відповідачем судовий збір у розмірі 576,30 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 ( тридцять) копійок та витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в апеляційному порядку в сумі 1200,00 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: