ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року м. Київ

справа № 752/13941/19

провадження № 22-ц/824/6565/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 нарішенняГолосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року у складі судді Чередніченко Н.П., повний текст складений 14.02.2020 року,

встановив:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом до відповідача АТ «Укрсоцбанк», який мотивувала тим що 17 травня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та нею було укладено договір кредиту № 42.06-07/170, відповідно до умов якого банк надав позивачу валютний кредит в сумі 65 836 євро під 10 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення 16 травня 2026 року.

06 червня 2019 року позивачу стало відомо про те, що за заявою банку приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року та приватним виконавцем 03 червня 2019 року було відкрито виконавче провадження, тобто фактично банком було заявлено про дострокове повернення суми боргу та сплати нарахованих відсотків. Після звернення із заявою до банку, ОСОБА_1 дізналась, що відповідач здійснював нарахування відсотків за вказаним договором за ставкою 13 % річних, хоча умовами договору сторонами було узгоджено ставку в розмірі 10 % річних. Позивач вважає, що факт не укладення додаткової угоди щодо підвищеної процентної ставки до договору кредиту № 42.06-07/170 від 17 травня 2006 року є підставою для визнання такого договору припиненим. Так, пунктами 2.6, 3.3.14, 4.4, 7.4 кредитного договору сторони узгодили обставини, в разі настання яких строк кредитування припиняється через 10 робочих днів після їх виникнення. Зокрема, п. 2.6 кредитного договору встановлено, що розмір процентної ставки переглядається сторонами один раз на рік не пізніше першого лютого кожного року користування кредитом, про що укладається відповідна додаткова угода між кредитором та позичальником. Позивач вказує, що кредитний договір було укладено між сторонами 17 травня 2006 року, а тому обов`язок щодо підписання першої додаткової угоди про перегляд процентної ставки виник 01 лютого 2007 року. Десять робочих днів, від цієї дати спливли 15 лютого 2007 року, а тому з 16 лютого 2007 року строк кредитування слід вважати таким, що сплив, оскільки, угода про перегляд розміру процентної ставки не укладалась. Станом на 16 лютого 2007 року заборгованість позивача за кредитним договором, яка мала бути сплачена, в зв`язку з припиненням строку кредитування складала суму в розмірі 60 055,49 євро, в тому числі: 59 787,63 євро - заборгованість за кредитом та 267,86 євро - заборгованість зі сплати процентів по 15 лютого 2007 року. За період з 16 лютого 2007 року по день подання позову позивач сплатила відповідачу суму в розмірі 77 982,81 євро, яка є достатньою для повного виконання всіх грошових зобов`язань, що виникли станом на 16 лютого 2007 року. Однак, сплачені позивачем кошти відповідач безпідставно зараховував не на погашення боргу, а на погашення процентів, які він продовжував неправомірно нараховувати після 16 лютого 2007 року, тобто, поза межами строку кредитування.

З огляду на викладене, а також враховуючи заяву про зміну предмету позову від 04 листопада 2019 року, позивач просила суд визнати припиненим договір кредиту № 42.06-07/170 від 17 травня 2006 року; визнати виконаними в повному обсязі зобов`язання щодо повернення кредиту в сумі 59 787,63 євро та сплати процентів в сумі 267,86 євро за договором кредиту № 42.06-07/170 від 17 травня 2006 року.

Відповідач АТ «Укрсоцбанк» надав пояснення, в яких просив застосувати до вимог ОСОБА_1 позовну давність та відмовити в задоволенні позову.

Банк окремо зазначив, що позивач була обізнана про підвищення відсоткової ставки та сплачувала заборгованість за кредитним договором вже за нвою відсотковою ставкою.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що з 16 лютого 2007 року у відповідності до п. 2.6, 3.3.14, 4.4, 7.4 кредитного договору в неї виник обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги відповідачем, повернути всю заборгованість за кредитним договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Апелянт вважає, що сплачені нею кошти відповідач безпідставно зарахував не на погашення боргу, який виник станом на 16 лютого 2007 року, а на погашення процентів, які банк продовжував нараховувати за межами строку кредитування.

Від відповідача АТ «Укрсоцбанк» відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

Відповідач Банк, будучи належним чином повідомленим про день, місце та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції свого представника не направив, тому приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у відсутність відповідача, згідно ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, суд не врахував, що кредитний договір було укладено між сторонами 17.05.2006 року, при цьому пунктом 2.6 договору передбачено, що розмір процентної ставки переглядається раз на рік, про що укладається відповідна додаткова угода, а тому обов`язок щодо підписання першої додаткової угоди про перегляд процентної ставки виник 01.02.2007 року, разом з тим, угода про перегляд розміру процентної ставки не укладалась, а тому з 16.02.2007 року строк кредитування сплив, внаслідок чого припинилось право банку нараховувати проценти за кредитом, і поскільки ОСОБА_1 станом на 2019 рік, тобто на дату подання позову внесла достатньо коштів, які свідчать про виконання нею кредитних зобов`язань, які виникли станом на 16.02.2007 рік, тому є підстави для визнання кредитного договору припиненим.

Перевіряючи зазначені доводи апелянта, встановлено, що 17.05.2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір кредиту № 42.06-07/170 від 17.05.2006 року, відповідно до умов якого банк надав позивачу валютний кредит в сумі 65836,00 Євро під 10 відсотків річних на умовах щомісячної сплати відсотків та частини кредиту, згідно графіка, з кінцевим терміном повернення - 16.05.2026 р. а.с.8-10).

Відповідно до п. 2.6 кредитного договору, розмір процентної ставки переглядається сторонами один раз на рік не пізніше першого лютого кожного року користування кредитом, про що укладається відповідна додаткова угода між кредитором та позичальником.

Згідно п.2.6.1, 2.6.2, 2.6.3 договору, новий розмір процентної ставки дорівнюватиме розміру, що встановлюється Кредитором для цього виду кредитування на момент укладення Додаткової угоди; Позичальник повинен з`явитися до Кредитора в строк, не пізніше ніж за 3 робочі дні до відповідної дати, значеної в п.2.6. цього Договору, з метою підписання Додаткової угоди, в якій визначений новий розмір процентної ставки за користування Кредитом на наступний рік; У разі, якщо Позичальник не з`являється для укладання чергової Додаткової угоди щодо визначення розміру процентної ставки за користування Кредитом на наступний рік, або Сторони не зможуть дійти згоди щодо розміру процентної ставки, Позичальник зобов`язаний протягом 10 робочих днів повернути Кредитору існуючу заборгованість за кредитом, нараховані проценти та можливі штрафні санкції, у повному обсязі. Після сплати Позичальником зазначених сум дія цього Договору вважається припиненою (а.с.9)

Як вбачається з матеріалів справи, у 2007 році розмір процентної ставки за кредитним договором не змінювався, тому банком і не було ініційовано укладення додаткової угоди про новий розмір, таким чином, судова колегія вважає хибними доводи позивача та його представника про те, що з 16.02.2007 року строк кредитування сплив.

Разом з тим, судом встановлено, що банк у встановленому кредитним договором порядку в 2008 році Банк ініціював питання про зміну розміру процентної ставки до 13% річних, в зв`язку з чим 21.10.2008 року Банк направив ОСОБА_1 повідомлення про намір змінити розмір процентної ставки та надав, останній, для укладення відповідну додаткову угоду (а.с.145).

13.03.2009 року Банк отримав від позичальника ОСОБА_1 лист зі змісту яких вбачається, що, остання, була обізнана про зміну банком процентної ставки, такі дії банку в судовому порядку не оспорювала, у разі незгоди з такими діями Банку ОСОБА_1 протягом 10 робочих днів не повернула існуючу заборгованість за кредитом, нараховані проценти у повному обсязі та продовжувала сплачувала кошти за кредитом на протязі 10 років до 2019 року.

Крім того, слід зазначити, що оскільки умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 26 вересня 2012 року № 6-89цс12.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що доводи позивача про припинення договору є хибними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та умовах, укладеного між сторонами договору.

Також є безпідставними доводи позивача про повне виконання зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів за кредитним договором, оскільки таких доказів матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги немає, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :