КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 361/201/20
Головуючий у першій інстанції - Радзівіл А.Г.
Номер провадження № 22-ц/824/8909/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Шкред Ірини Юріївни, стягувач ОСОБА_3 про зобов`язання державного виконавця вчинити дії в частині зняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою та просив визнати бездіяльність державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Шкред Ірини Юріївни в частині не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеними постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 травня 2014 року, 08 червня 2015 року та 21 березня 2016 року № 40037052, незаконною; зобов`язати виконати вимоги ч.2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» в частині зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 травня 2014 року, 08 червня 2016 року № 40037052, а саме: винести постанову, якою у виконавчому провадженні № 40037052 у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу 06 квітня 2016 року прийняти рішення щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника, які були накладені на підставі постанови про арешт майна (коштів) боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40037052, виданий 22 травня 2014 року; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40037052 виданий 08 червня 2015 року; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40037052, виданий 21 червня 2016 року та надіслати постанову про зняття арешту з майна (коштів) боржника органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника; вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження, а саме : номер запису про обтяження: 10453050 (спеціальний розділ), дата, час державної реєстрації: 17.07.2015 14:01:57, державний реєстратор Степанець Ірина Вікторівна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області. Підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40037052, виданий 08 червня 2015 року, видавник: відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22947847 від 17 липня 2015 року 14:03:00, ОСОБА_4 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області. Вид обтяження: арешт нерухомого майна, Відомості про суб`єктів обтяження: обтяжував: відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_3 Опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Свою скаргу обґрунтовував тим, що на виконанні у Броварському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження № 40037052, щодо примусового виконання виконавчого листа від 26 вересня 2013 року № 2-1354, виданого Броварський міськрайонним судом Київської області (надійшов 03 жовтня 2013 року) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 583 893,02 грн.

Скаржник вказував, що відповідно до постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40037052, виданий 22 травня 2014 року, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить боржнику у межах суми звернення стягнення: 583 893,02 грн та заборонено здійснювати відчуження вказаної квартири, яке належить боржнику в межах суми боргу.

Зазначав, що відповідно до постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40037052 виданий 08 червня 2015 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення: 583 893,02 грн. та заборонено здійснювати відчуження всього рухомого та нерухомого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Вказував, що відповідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, серія та номер: 40037052, виданий 06 квітня 2016 року виконавчий документ: виконавчий лист № 2-1354 виданий 26 вересня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 583 893,02 грн. повернуто стягувачу. Та додатково роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено для виконання в строк до 06 квітня 2017 року.

До часу звернення зі скаргою виконавчий документ повторно до виконання пред`явлено не було, про що свідчить результат пошуку в автоматизованій системі виконавчого провадження, єдиному реєстрі боржників, а тому заявник посилається на те, що стягувачем ОСОБА_3 пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, останній до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не звертався, а тому у випадку такого звернення, підстави для початку примусового виконання вказаного рішення відсутні.

Заявник у своїй скарзі посилався на вимоги ч.4 ст. 4, ч. 6 ст. 12 , ст. 9, 40 Закону України «Про виконавче провадження» та вказував, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 06 квітня 2016 року, винесена у виконавчому провадженні № 40037052, не містить відомостей щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника, надсилання органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, вчинення дій щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Заявник зазначав, що він звертався із заявою до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Київській області про скасування заходів примусового виконання рішення суду, але отримав відповідь від 21 грудня 2019 року із посиланням на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» , в якій вказано, що вирішити питання про зняття арешту з майна накладеного при виконанні виконавчого листа № 2-1354 виданого 26 вересня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області не виявляється можливим, оскільки підстави для зняття арешту станом на 21 грудня 2019 року відсутні.

Не погодившись із прийнятим рішенням та наданою відповіддю ОСОБА_1 був вимушений звернутись до суду із скаргою.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вказує, що у зв`язку із винесенням постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, ОСОБА_1 було подано до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області заяву про скасування заходів примусового виконання рішення суду, відповідно до якої просив винести постанову щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника, який було накладено відповідно до постанови №40037052. Однак, згідно відповіді на таке звернення ОСОБА_1 вказано, що вирішити питання про зняття арешту з майна накладеного при виконанні виконавчого листа №2-1354 не являється можливим, оскільки підстави для зняття арешту станом на 21 грудня 2019 року відсутні. Категорично не погоджуючись з такими діями та бездіяльністю ДВС заявник і звернувся до суду, тому також не може погодитись і з посиланням суду першої інстанції на те, що повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення не зазначено в статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в якості підстави для зняття арешту з майна, й вказані доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки така підстава викладена в окремій статті, а саме в ч. 2 ст. 40 Закону.

Окрім того, апелянт наголошує, що стягувачем було пропущено строк для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання й останній не звертався до суду із заявою про поновлення строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відзив від державного виконавця на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Третя особа у справі, стягувач у виконавчому провадженні, ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, оскільки вважає дії державного виконавця законними та обґрунтованими. При цьому зазначив, що йому не надходив від державного виконавця виконавчий лист і ніяких повідомлень про його повернення також не надходило, а тому він має право на поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 , адвокат Кузьмичов С.В. підтримав доводи апеляційної скарги просив її задовольнити.

Стягувач у справі ОСОБА_5 при апеляційному розгляді заперечив щодо доводів апеляційної скарги просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, але нормами Закону України «Про виконавче провадження», як на час прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 06 квітня 2016 року, так і на день звернення із даною скаргою до суду, не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог відповідає з огляду на наступне.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Броварському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження № 40037052, щодо примусового виконання виконавчого листа від 26 вересня 2013 року № 2-1354, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, який надійшов 03 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 583 893,02 грн.

Відповідно до постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 травня 2014 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення: 583 893,02 грн та заборонено здійснювати відчуження квартири АДРЕСА_1 , яке належить боржнику в межах суми боргу (а.с.12).

Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 червня 2015 року, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення: 583893,02 грн. та заборонено здійснювати відчуження всього рухомого та нерухомого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу (а.с.13).

Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 березня 2016 року, накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку (ах) ПАТ КБ «Приватбанк» що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення: 642 382,32 грн (а.с.14-15).

06 квітня 2016 року згідно постанови про повернення виконавчого документу постановленою Шкред І.Ю., головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції, виконавчий лист № 2-1354 виданий 26 вересня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 583 893,02 грн повернуто стягувачеві. Роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 06 квітня 2017 року (а.с.11).

Так, у вказаній постанові зазначається, що згідно акта державного виконавця майно на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє, згідно повідомлення МРЕВ ДАІ за боржником не зареєстровані автотранспортні засоби, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником майно відсутнє, згідно інформаційної довідки з Державного Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек за боржником зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці банку згідно договору іпотеки № 937 від 15 червня 2012 року. Згідно відповіді ДПСУ про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - інформація стосовно боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податків в ДРОФ відсутня, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та /або фізичними особами - підприємцями інформація про номери рахунків, стягувачу в рахунок боргу перераховано кошти в сумі 80 грн, які були виявлені на рахунках боржника, на обліку в ПФУ як пенсіонер не перебуває.

Вказані дії державного виконавця також підтверджує інформація про виконавче провадження, отримана 06 січня 2020 року (а.с.25-28).

Матеріали справи містять також звернення ОСОБА_1 від 20 грудня 2019 року до Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, яке подано представником Кузьмичовим С.Г., відповідно до якого ОСОБА_1 просить прийняти рішення щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника, оскільки виконавчий документ було повернуту стягувачеві. Також заявник просив надіслати постанову про зняття арешту з майна (коштів) боржника органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника; вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження (а.с.16-19).

21 грудня 2019 року надана відповідь ОСОБА_1 в якій зазначається, що в межах виконавчого провадження державним виконавцем вчинялися дії щодо примусового виконання рішення відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі і накладенні арешту на майно боржника з метою забезпечення реального виконання рішення. 06 квітня 2016 року державним виконавцем, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві. Борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачені. Вирішити питання про зняття арешту з майна накладеного при виконанні виконавчого листа 2-1354 виданого 26 вересня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області не являється можливим, оскільки підстави для зняття арешту станом на 21 грудня 2019 року відсутні (а.с.20-21).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованої 23.10.2017 року, номер інформаційної довідки 101167851, існує арешт нерухомого майна та заборонена здійснювати відчуження квартири АДРЕСА_1 , яке належить боржнику ОСОБА_1 , яка виникла на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції, серії та номер: 40037052, виданого 08 червня 2015 року (а.с.22-24).

Окрім того, із вказаного витягу вбачається, що зазначена квартира перебуває в іпотеці й іпотекодержателем зазначено ПАТ «Альфа-Банк», розмір основного зобов`язання 117 000 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1. ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно із п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття постанови про арешт майна боржника) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття постанови про арешт майна боржника)).

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття постанови про повернення виконавчого документа) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент звернення до суду із скаргою) визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Разом з тим, положення статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент завершення виконавчого провадження, тобто станом на 06 квітня 2016 року) визначали наступні форми завершення виконавчого провадження 1) закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; 2) повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; 3) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі ), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу - це складові завершення виконавчого провадження, проте вони мають різну правову підставу і відповідно різні правові наслідки.

Так, правові підстави закінчення виконавчого провадження визначались статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного станом 06 квітня 2016 року). При цьому закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 вказаного Закону виключало можливість розпочати його знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Натомість, пункт 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 06 квітня 2016 року) передбачав, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертався стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, завершення виконавчого провадження з цих підстав не позбавляло стягувача його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Аналогічні положення містяться і у чинній на даний час редакції Закону України «Про виконавче провадження» (стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, судом встановлено, що виконавче провадження № 40037052 було завершене 06 квітня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній станом на 06 квітня 2016) шляхом повернення виконавчого документа стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. При цьому стягувач мав право у визначені законодавством строки повторно пред`явити виконавчий лист до виконання.

Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що завершення виконавчого провадження з цих підстав не передбачає можливості зняття арешту з майна боржника, оскільки рішення суду не виконано.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець не мав повноважень щодо зняття арешту з майна боржника при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки вказаний механізм стосується лише тих випадків, коли відбувається повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Окрім того, матеріали справи також не містять доказів повернення боргу боржником, а навпаки, відповідно до відповіді Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області зазначено, що борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачені, що підтверджується також і позицією стягувача при розгляді вказаної справи в суді апеляційної інстанції, а тому колегія суддів доходить висновку, що виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 не закінчено, незважаючи на повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до вимог статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апелянта на сплив строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання є безпідставними оскільки не були предметом розгляду суду першої інстанції за відповідним зверненням стягувача ОСОБА_3 в порядку визначеному ст. 433 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Мотивований текст постанови викладено 26 серпня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв