Справа № 132/4479/18
Провадження № 22-ц/801/276/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 рокуСправа № 132/4479/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя в натурі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Сєліна Є.В. в приміщенні суду в м. Калинівка, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11 травня 2016 року спільне майно подружжя, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , було поділено між ним та відповідачем порівну, по 1/2 частині. Згідно цього ж судового рішення, в спільному сумісному користуванні між ними залишено огорожу №1, вартістю 60760,55грн.; ворота №2, вартістю 4911,36грн.; колодязь №3, вартістю 6454,93грн. та огорожу №4, вартістю 20908,37грн. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, якою вони спільно користуються відповідно до Договору про надання в постійне користування земельної ділянки для будівництва будинку від 16 серпня 1976 року. Калинівським районним судом Вінницької області було ухвалене рішення від 30 жовтня 2018 року, яким був встановлений конкретний порядок користування цією землею, а саме: він користується земельною ділянкою площею 359 кв.м. (0,0359га.), зазначеною на варіанті № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 03 жовтня 2018 року; відповідач користується земельною ділянкою площе 156 кв.м. (0,0156га.) та земельною ділянкою площею 203 кв.м. (0,0203га.), зазначеними на варіанті № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 03 жовтня 2018 року; у спільному користуванні залишається земельна ділянка площею 8 кв.м. (0,0008га.) та земельна ділянка площею 9 кв.м. (0,0009га.), зазначеними на варіанті № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 03 жовтня 2018 року. Зазначена земельна ділянка огороджена частково металевим парканом, вартість якого згідно судової експертизи станом на 2016 рік становила більше 60000 грн., та парканом з шиферу вартістю більше 20000 грн. Внаслідок поділу земельної ділянки виявилось, що майже весь металевий паркан огороджує частину земельної ділянки, виділену в користування відповідачу, а йому залишається лише паркан із шиферу. Через це, він вимушений звернутися до суду з метою поділити огорожу, яка встановлена на їх земельній ділянці в період шлюбу, за їх спільні кошти.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив поділити між ним та відповідачем спільне майно подружжя в натурі, а саме огорожу літ. № 1, ворота літ. № 2, огорожу літ. № 4, виділивши йому 1/2 частину зазначеної огорожі.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що огорожа є складовою об`єкта нерухомості, не є частиною нерухомого майна і не може бути виділена як окремий об`єкт.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що на земельні ділянці відповідача в користуванні ОСОБА_2 залишився паркан значно більшої вартості, ніж в позивача. Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що позивач просив поділити огорожу згідно варіанту, визначного висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2480/2481/2482/19-21 від 26 червня 2019 року, згідно якого передбачена компенсація за відступ від ідеальної частки позивачу в сумі 19053 грн, що свідчить про згоду позивача на отримання такої компенсації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції вставнолено наступні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 1972 року по 07 жовтня 2014 року, що підтверджується рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року.

За період шлюбу сторони побудували в 1978 році житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був прийнятий в експлуатацію 12 лютого 1980 року, про що свідчить Акт прийому житлового будинку № 11 від 12 лютого 1980 року.

16 серпня 1976 року договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва будинку, виданим на підставі рішення виконкому Калинівської міської ради № 112 від 14 липня 1976 року, ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку розміром 0,0702 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (на даний час № АДРЕСА_1 ).

Рішенням 10-ої сесії 6-го скликання Калинівської міської ради № 490 від 15 грудня 2011 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 » надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0702 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11 травня 2016 року у цивільній справі № 132/3570/14-ц, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння в АДРЕСА_1 , а саме: тамбур - I, площею 5 кв.м., вартістю 29678,65 грн.; коридор 1-1, площею 5,5 кв.м., вартістю 20692,05 грн.; частина коридору 1-2, площею 3,6 кв.м., вартістю 12816,07 грн.; кімната 1-3, площею 21,9 кв.м, вартістю 77964,40 грн.; кімната 1-4, площею 9,7 кв.м., вартістю 34532,18 грн.; кухня 1-6, площею 10,6 кв.м., вартістю 39879,22 грн., у тому числі ганок, вартістю 841,95 грн.; погріб П/а, вартістю 15505,87 грн. Всього в будинку ОСОБА_2 виділено 56,3 кв. м., вартістю 231910,39 грн.; в господарських будівлях за ОСОБА_2 визнано право власності на частину сараю «Б», вартістю 20540,15 грн.; убиральні «б», вартістю 8349,31 грн.; гараж «В», вартістю 40273,16 грн.; вигрібна яма № 5, вартістю 9612,24 грн., на загальну суму 78 774,86 грн., що складає 51/100 частини домоволодіння.

Відповідачу ОСОБА_1 виділено на праві власності 1/2 частину домоволодіння в АДРЕСА_1 , а саме: частина коридору 1-2, площею 4,3 кв.м., вартістю 15308,07 грн.; кімната 1-5, площею 10,7 кв.м., вартістю 38092,20 грн.; коридор 2-1, площею 4 кв.м., вартістю 15048,76 грн.; кухня 2-2, площею 6,8 кв.м., вартістю 25582,90 грн.; коридор 2-3, площею 1,6 кв.м., вартістю 6019,51 грн.; туалет 2-4, площею 1,6 кв.м., вартістю 6019,51 грн.; кімната 2-5, площею 15,2 кв.м., вартістю 54112,28 грн.; кімната 2-6, площею 10,3 кв. м., вартістю 36668,19 грн., в тому числі ганок, вартістю 19364,80 грн. Всього в будинку ОСОБА_1 виділено 54,5 кв.м., вартістю 216216,22 грн.; в господарських будівлях за відповідачем ОСОБА_1 визнано право власності на частину сараю «Б», вартістю 43447,87 грн.; сарай «Б1», вартістю 6174,28 грн.; вигрібна яма №6, вартістю 32064,17 грн., що складає 49/100 частини домоволодіння.

В спільному сумісному користуванні за позивачкою ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_1 залишено огорожу № 1, вартістю 60760,55 грн.; ворота № 2, вартістю 4911,36 грн.; колодязь № 3, вартістю 6454,93 грн.; огорожу № 4, вартістю 20908,37 грн.

Для ізольованого користування виділеними частками позивачці ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_1 визначено провести наступні будівельні роботи: у житловому будинку: закласти дверний отвір між приміщеннями 1-4 та 1-5; улаштувати дверні отвори між приміщеннями 1-2 та 2-5, 1-3 та 1-4; улаштувати перегородку в приміщенні - 1-2; співвласникам виконати будівельні роботи по улаштуванню окремих систем інженерних мереж (електропостачанні, газопостачання, опалення) згідно ТУ; у господарських будівлях: закласти та улаштувати дверний отвір в приміщеннях сараю літера «Б» відповідно до план-схеми у додатку 2 до висновку. Для проведення зазначених вище ремонтно - будівельних та будівельних робіт, співвласникам визначено розробити проекту документацію у встановленому законом порядку, на підставі вихідних даних та погодити з дозвільними установами відповідно до ДБН А. 2.2-3-2014 /а. с. 16-19/.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2018 року у цивільній справі № 132/4086/17, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Калинівська міська рада Вінницької області про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено.

Встановлено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою загальною площею 735 кв.м. (0,0735 га), розташованою в АДРЕСА_1 , згідно з варіантом №2 додатку № 3 висновку судової земельно - технічної експертизи №ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 3 жовтня 2018 року, (який є невід`ємною частиною рішення суду), відповідно до якого: ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 359 кв.м. (0,0359 га), зазначеною на варіанті №2 додатку №3 висновку судової земельно - технічної експертизи №ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 3 жовтня 2018 року, зеленим кольором; ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 156 кв.м. (0,0156 га) та земельною ділянкою площею 203 кв.м. (0,0203 га), зазначеними на варіанті №2 додатку №3 висновку судової земельно - технічної експертизи №ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 3 жовтня 2018 року, жовтим кольором; земельну ділянку площею 8 кв.м. (0,0008 га) та земельну ділянку площею 9 кв.м. (0,0009 га), зазначеними на варіанті №2 додатку №3 висновку судової земельно - технічної експертизи №ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 3 жовтня 2018 року, сірим кольором визначено залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а. с. 20-23/.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної, оціночно будівельної та земельно-технічної експертизи від 26 червня 2019 року № 2480/2481/2482/19-21, ринкова вартість огорожі № 1, огорожі № 4, воріт з хвірткою № 2, які входять до складу домоволодіння АДРЕСА_1 , станом на час проведення експертизи становить: огорожа №1 49037,00грн., огорожа №4 10395,00грн., ворота з хвірткою № 2 2469,00грн.

Можливий варіант поділу огорожі №1, огорожі №4, воріт з хвірткою №2 із виділом в натурі із відступом від рівності часток та визначеною грошовою компенсацією одній із сторін, частка якої в натурі після поділу стала меншою за ідеальну, відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою, загальною площею 0,0735 га., згідно з варіантом №2 додатку №3 висновку судової земельно-технічної експертизи №ОС-316, складеного Вінницькою торгово-промисловою палатою 03 жовтня 2018 року, наданий у дослідній частини висновку.

Демонтаж огорожі №1 на ділянках землі, що перебуває у спільному користуванні співвласників, з метою забезпечення ОСОБА_1 безперешкодного користування та обслуговування криниці та своєї частини житлового будинку, а також з метою облаштування безперешкодного проїзду до своєї земельної ділянки, можливий. Перелік робіт, які необхідно виконати для демонтажу частин огорожі №1, визначений у відомості обсягів робіт у додатку 2 до висновку. Розмір витрат, які потрібно понести сторонам, тобто ринкова ремонтно-будівельних робіт, які потрібно виконати по демонтажу огорожі №1 на ділянках землі, що перебуває у спільному користуванні співвласників, з метою забезпечення ОСОБА_1 безперешкодного користуватись та обслуговувати криницю та свою частину житлового будинку, а також з метою облаштування безперешкодного проїзду до своєї земельної ділянки, станом на час проведення експертизи становить 1421,00грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що огорожа є складовою об`єкта нерухомості, не є частиною нерухомого майна і не може бути виділена як окремий об`єкт.

Висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову суд першої інстанції зробив за правильного застосування норм матеріального права та за повного з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю воле, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181 ЦК України).

За частиною 1 статті 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

При здійсненні державної реєстрації прав власності на нерухоме майно слід ураховувати, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Так, приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі.

І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ.

Водночас державній реєстрації підлягає право власності на головну річ, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно має містити інформацію про приналежну річ у розділі «опис нерухомого майна».

Тлумачення статті 187 ЦК України свідчить, що ознакою складової частини речі є неможливість відокремлення її від єдиної речі без її пошкодження або істотного знецінення. Суттєве знецінення єдиної речі при виокремленні певної складової частини знаходить свій прояв, зокрема, у тому, що єдина річ, хоча й може функціонувати, але виникають проблеми із забезпеченням умов безпеки та рівня комфорту осіб, що управляють та користуються єдиною річчю. Оскільки єдина річ існує тільки за наявності сукупності всіх її складових частин, при переході права на річ складові частини не підлягають відокремленню. Фактично це означає, що за відсутності хоча б однієї складової речі остання не може бути предметом правочину, спрямованого на перехід права власності на таку річ до іншого набувача.

Частиною першою статті 188 ЦК України встановлено, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки огорожі та ворота є приналежними речами до домоволодіння, тобто є нерухомим майном, що призначене для обслуговування іншої речі і пов`язане з нею спільним призначенням. Оскільки головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, вони розглядаються як одна річ.

Як вбачається з матеріалів справи право власності на будинок АДРЕСА_1 річ) у сторін виникло на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11.05.2016 року, про що свідчать відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У переліку майна не зазначено право власності на огорожі та ворота./ а.с.7-8/

Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд огорожі №1 та № 4 , а також ворота № 2 були збудовані у 1990 році., без фундаменту , стіни метал та азбест. / а.с.12/

Таким чином, дата та час державної реєстрації виникнення права власності на приналежну річ (огорожі та ворота) не може бути відмінною від дати та часу реєстрації основної речі, оскільки головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ. Водночас державній реєстрації підлягає право власності на головну річ, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно має містити інформацію про приналежну річ у розділі "опис нерухомого майна".

Щодо посилання апелянта на те, що суд не вирішив спір по суті, колегія суддів звертає увагу на вимоги статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, на час розгляду справи судом у 2016 році правовстановлюючих документів на будинок не було.

Згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11.05.2016 року спірні огорожа та ворота були залишені у спільному сумісному користуванні сторін. Рішення суду набуло законної сили. / а.с.19/

Таким чином, позивачем не надано суду доказів, що огорожа № 1, ворота № 2, огорожа № 4, як самостійні об`єкти належать сторонам на праві власності, а отже підстав для їх поділу між подружжям, саме як самостійних об`єктів немає.

Підстав для стягнення грошової компенсації за частину будівельних матеріалів, витрачених на виготовлення огорожі та воріт у суду немає, оскільки така вимога позивачем не заявлялась та відповідна частка коштів на депозитний рахунок суду жодною із сторін не вносилась.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський