Справа № 538/64/20
Провадження № 2-о/538/10/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Бондарь В.О.

за участю секретаря судового засідання - Волошиної Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця Полтавської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в порядку окремого провадження із заявою про розірвання шлюбу.

На обґрунтування своєї заяви заявник зазначила, що 04 серпня 2000 року між нею та ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів громадянського стану Лебединського міськвиконкому Сумської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 71. Від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вже тривалий період часу вони разом не проживають, спільне господарство та сумісне проживання припинено, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

За таких обставин заявники дійшли згоди, що шлюб необхідно розірвати. Між заявниками досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, який проживатиме окремо.

У судове засідання заявники не з`явилися, надали суду заяви, про розгляд справи за їх відсутності та підтримали заяву про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Сторони перебувають у шлюбі з 04 серпня 2000 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Лебединського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 71 (а.с.19).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

В судовому засіданні було встановлено, що сторони разом не проживають більше 4 років, не ведуть спільне господарство, на примирення не згодні. Між заявниками досягнута згода щодо здійснення ними батьківських прав та визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду спільну заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з`ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з`ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. З`ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб слід розірвати, оскільки збереження сім"ї є неможливим, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, заявник ОСОБА_1 вирішила не змінювати прізвище на дошлюбне.

Керуючись ст. ст. 105, 110, 113, 114, 115 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280, 282, 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 04 серпня 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Лебединського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 71 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище заявника ОСОБА_1 не змінювати на дошлюбне.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В А. Бондарь