Справа № 156/866/20
Номер провадження: 2/156/397/20
У Х В А Л А

"26" серпня 2020 р. смт. Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М. О.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дітей та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Іваничівський районний відділ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дітей та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Одночасно ним подано заяву про забезпечення позову в якій просить зупинити стягнення по виконавчому провадженні № 39219141 відкритому на підставі виконавчого листа Іваничівського районного суду № 156/533/13-ц від 11 липня 2013 року. У поданій заяві зазначає, що у нього є підстави побоюватись, що державним виконавцем будуть здійснені заходи щодо примусового виконання оскаржуваного виконавчого провадження ще до розгляду справи по суті, що може призвести до порушення його прав.

Вивчивши матеріали заяви, приходжу до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень.

Згідно із п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист. Відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності судді.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Статтею 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у частині першій статті 150 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених частиною четвертою зазначеної статті.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 серпня 2013 року головного державного виконавця ВДВС Іваничівського РУЮ, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000 грн. починаючи з 07 травня 2013 року. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа, який був виданий 11 липня 2013 року Іваничівським районним судом Волинської області. Згідно позовної заяви, ОСОБА_1 просить звільнити його від сплати аліментів та заборгованості, яка виникла за вище вказаним виконавчим листом, а також визнати виконавчий лист № 156/533/13-ц таким, що не підлягає виконанню. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Микитюка М.М., згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по аліментах станом на 04 серпня 2020 року відсутня. При цьому, ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення по вище вказаному виконавчому провадженні, таким чином просить фактично зупинити виконання рішення суду. Однак недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Вказаний вид забезпечення позову по суті є зупиненням виконання рішення суду. Крім того, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення коштів на аліменти, призведе до порушення прав неповнолітніх дітей.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим, заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 210 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дітей та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Іваничівський районний відділ ДВС Західного міжрегіонального управління Мінінстерства юстиції України (м. Львів) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її тексту, шляхом подання апеляційної скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм відповідної ухвали суду.

Суддя М.О. Федечко