Справа №597/1100/19
Провадження №2/597/8/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2020 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Дудяка С.В.

з участю:

секретаря судового засідання Богдана В.М.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідачки 1 ОСОБА_3

представника відповідача 2 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області про визнання правовстановлюючих документів незаконними

в с т а н о в и в :

Позивачка в позовній заяві та в судовому засіданні разом із своїм представником просять визнати незаконними рішення виконавчого комітету Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області №74 від 29.11.2005 року та свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , видане Добрівлянською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області 29.11.2005 року на ім`я ОСОБА_5 .

При цьому позивачка та її представник покликаються на те, що позивачка разом із своїм чоловіком з 1964 року проживали в господарстві, що в АДРЕСА_1 . Поскільки вони були членами колгоспу "Дністер", перейменованого згодом в колгосп "Золотий колос", їх двір відносився до суспільної групи колгоспних дворів. Позивачка, її чоловік, їх дочка - відповідачка по справі, її чоловік та їх син мали право на 1/5 частину вказаного будинковолодіння кожен. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки помер, а позивачка залишилася проживати в спірному будинковолодінні, будучи там зареєстрованою та проживає по даний час. Згодом через конфлікти з відповідачкою, оскільки остання заявляла, що ціле будинковолодіння належить виключно їй, позивачка змушена була перевірити правдивість цих висловлювань і виявилося, що у 29.11.2005 році її дочка одержала свідоцтво про власність на ціле будинковолодіння на підставі оскаржуваного рішення сільської ради. Позивачка та її представник вважають рішення сільської ради таким, яке слід визнати недійсним, оскільки воно винесене без будь-якої аргументації, на підставі матеріалів, представлених Заліщицьким БТІ, в той час, як архівні відомості по даному будинковолодіння були відсутні. Факт відмови позивачки 11.11.2005 року від прийняття спадщини після смерті чоловіка не стверджує відмову позивачки від належної їй частки на власність у колгоспному дворі. Вона зазначає, що в той час не могла знати, що її майнове право порушене, тому просить не застосовувати в даному випадку до цього позову строки позовної давності. В свою чергу свідоцтво про право власності, видане на підставі вказаного рішення є незаконним та підлягає, на думку позивачки та її представника, скасуванню, так як ним порушено право позивачки на власність.

Ухвалою суду від 18.10.2019 року про відкриття провадження у справі відповідачам надано строк для подання відзиву на позов та роз`яснено наслідки його неподання.

Відповідачка 1 ОСОБА_7 та її представник відзиву на позов у визначений судом строк не подали, в судове засідання відповідачка 1 не з`явилася.

Її представник ОСОБА_3 подав суду письмове клопотання про застосування до даного позову строків позовної давності, яке мотивує тим, що позивачка відмовляючись 11.11.2005 року від прийняття спадщини після смерті чоловіка досконало знала, що після цього її дочка - відповідачка 1 стане одноосібним власником спірного будинковолодіння, тому саме з цього часу почав спливати строк позовної давності, тривалістю 3 роки. З того часу ні відповідачка 1, ні члени її сім`ї жодних перешкод у користуванні житлом позивачці не створювали, що давало б їй підстави просить про поновлення строків позовної давності.

Тому, в судовому засіданні представник відповідачки 1 ОСОБА_7 - ОСОБА_3 просить застосувати до даного позову строки позовної давності тривалістю у 3 роки і з цих підстав відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник відповідача 2 - Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області відзиву на позов у визначений судом строк не подав.

Представник відповідача 2 ОСОБА_4 в судовому засіданні позову не визнав, просить відмовити в його задоволенні, покликаючись на те, що оскаржувані рішення сільської ради та свідоцтво про право власності видані на ім`я відповідачки 1 є законними, видані на підставі поданих документів і скасуванню не підлягають.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного:

Спірне будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 , відповідно до відповіді Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області №88 від 27.06.2019 року належало до суспільної групи колгоспних дворів. Перша згадка про нього у сільській раді датується 1964 роком. Вищевказане також стверджується особовим рахунком № НОМЕР_1 заведеним на господарство, головою якого був ОСОБА_8 , членами ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та довідкою Добрівлянської сільської ради №509 від 09.08.2019 року.

Членами колгоспного двору, що в АДРЕСА_1 станом на 1990 рік були ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , відповідно до довідки №508 виданої 09.08.2019 року виконавчим комітетом Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.

Закон України "Про власність", який був введений в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №885-XII від 26.03.1991 року скасував інститут колгоспних дворів і закріпив право власності за кожним його членом.

Член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно (ст.15 вищевказаного Закону).

Отже, кожен хто був членом колгоспного двору на час введення в дію вищевказаного Закону набув право власності на відповідну частку у майні колгоспного двору.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 10.10.2017 року.

Позивачка ОСОБА_1 письмовою заявою від 11.11.2005 року відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 , ствердила, що свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя одержувати не бажає. Вказана письмова заява зареєстрована Добрівлянською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області у реєстрі за №38.

29.11.2005 року виконавчим комітетом Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області винесено рішення №74 "Про оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами розташований в АДРЕСА_1 , яким вирішено зареєструвати право власності на вказане будинковолодіння за ОСОБА_5 .

На підставі вищевказаного рішення сільської ради, 29.11.2005 року Добрівлянською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області на ім`я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що в АДРЕСА_1 .

Позивачка та її представник наголошують на тому, що оскаржуване рішення сільської ради не має під собою жодного підґрунтя для його винесення з посиланням на документи представлені Заліщицьким РКГ БТІ , оскільки дане бюро не володіє жодними відомостями, щодо будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 .

Про вказане свідчить довідка видана 27.05.2019 року Заліщицьким районним комунальним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, згідно якої відносно будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 відсутні будь-які архівні відомості.

Відповідно до положень ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається із дослідженої в судовому засіданні як доказу письмової заяви позивачки ОСОБА_1 Заліщицькій державній нотаріальній конторі, зареєстрованої Добрівлянською сільською радою в реєстрі за №38, остання відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак не відмовилася від своєї частки на будинковолодіння.

Вказана відмова не давала підстав для винесення Добрівлянською сільською радою оскаржуваного рішення №74 від 29.11.2005 року та видання на підставі нього свідоцтва про право власності на будинковолодіння.

За таких умов, вищевказані рішення та свідоцтво про право власності видані 29.11.2005 року Добрівлянською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області не можуть залишатися в силі, оскільки ними протиправно позбавлено позивачку права власності.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст.10 ч.4 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Розглядаючи клопотання представника відповідачки 1 про застосування до даного позову строків позовної давності, суд враховує той факт, що 11.11.2005 року позивачці, яка відмовлялася письмовою заявою від прийняття спадщини після смерті чоловіка, не могло бути відомо про те, що її дочка - відповідачка 1 зареєструє за собою право власності на ціле будинковолодіння, чим позбавить позивачку права на належну їй частку у цьому будинковолодіння. Про вищевказаний факт позивачці стало відомо, як вона стверджує, лише під час суперечки з дочкою, безпосередньо перед самим зверненням до суду, що і спонукало її до цього, з метою захисту свого майнового права. Підстави сумніватися у правдивості тверджень позивачки, щодо того коли їй стало відомо про порушенням відповідачкою 1 її майнового права, в суду відсутні. Крім цього, представником відповідачки 1 цього факту не спростовано в судовому засіданні, не наведено протилежних доводів.

У відповідності до ст.129 ч.3 п.4 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст.76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому із врахуванням вищевказаного, суд вважає, що заява про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строків позовної давності до задоволення не підлягає, оскільки строки позовної давності позивачкою не пропущені, з мотивів наведених вище.

Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним (ст.228 ч.3 ЦК України).

А, тому, враховуючи вищевказане та з метою захисту права власності позивачки, яке відповідно до ст.41 Основного Закону є непорушним, суд приходить до переконання, що її позовні вимоги слід задоволити повністю, визнавши недійсним рішення виконавчого комітету Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області №74 від 29.11.2005 року та скасувши свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , видане Добрівлянською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області 29.11.2005 року на ім`я ОСОБА_5 .

Вирішуючи, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд приходить до переконання, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка не порушує питання про стягнення з відповідачів в її користь понесених нею судових витрат.

Керуючись ст.ст.15, 16, 228, 321, 328 Цивільного кодексу України, ст.41, 129 ч.3 п.4 Конституції України, ст.ст.10, 11, 76-81, 89, 141, 178 ч.8, 211, 258, 259, 263-266, 268, 272, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області про визнання правовстановлюючих документів незаконними задоволити повністю.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області №74 від 29.11.2005 року, яким визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 .

Скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , видане Добрівлянською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області 29.11.2005 року на ім`я ОСОБА_5 .

Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляцію, яка подається безпосередньо Тернопільському апеляційному суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 07.02.2020 року.

Суддя

С. В. Дудяк