Справа № 369/2270/19
Провадження № 2/369/1748/20
22.01.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Заїка О.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль,
У лютому 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, посилаючись на те, що на підставі договору-розписки від 15 червня 2018 року він придбав у відповідача автомобіль BMW 525TDS державний номер НОМЕР_1 VIN НОМЕР_3 , 1997 року випуску, чорного кольору.
Згідно Договору від 15 червня 2018 року місцем його виконання є с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, тому він звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
На виконання умов договору він сплатив відповідачу 53 000 грн., а він передав йому автомобіль, страховку, технічний паспорт та ключі від автомобіля, що підтверджується Актом прийому-передачі автомобіля, підписаним відповідачем у присутності свідків.
Згідно договору-розписки право власності на автомобіль виникає у нього після передачі йому відповідачем автомобіля, техпаспорту на автомобіль, ключів від автомобіля та підписання акту прийому-передачі автомобіля.
Таким чином, він виконав умови договору з відповідачем, сплатив за автомобіль грошові кошти в сумі 53 000 грн.. Відповідач передав йому автомобіль, ключі від автомобіля, техпаспорт. Він і відповідач у присутності свідків підписали також акт прийому-передачі автомобіля.
Згідно розписки-договору відповідач ОСОБА_3 на протязі 30 днів після передачі ним грошових коштів, а ним автомобіля, ключів та документів зобов`язувався переоформити автомобіль на його ім`я, але цього не зробив.
Він перестав відповідати на його дзвінки, взагалі його телефон не відповідає, місце перебування його йому невідоме.
Позивач ОСОБА_2 вважав, що згідно норм ст. 334 ЦК України він набув право власності на спірний автомобіль, оскільки згідно договору-розписки право власності на спірний автомобіль виникло у нього після передачі йому автомобіля та після підписання акту прийому-передачі.
Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на автомобіль BMW 525TDS, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_3 , 1997 року випуску, чорного кольору.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав і просив його задовольнити.
У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За правилами вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до наявної в матеріалах копії Договору-розписки від 15 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив автомобіль BMW 525TDS, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_3 , 1997 року випуску, чорного кольору за 53 000 грн., які ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_2 до підписання даного договору. В договорі-розписці вказано, що автомобіль передається після підписання даного договору і підписання акта прийому-передачі. Згідно договору-розписки право власності на автомобіль виникає у нього після передачі йому відповідачем автомобіля, техпаспорту на автомобіль, ключів від автомобіля та підписання акту прийому-передачі автомобіля.
Згідно договору-розписки відповідач ОСОБА_3 на протязі 30 днів після передачі ним грошових коштів, а ним автомобіля, ключів та документів зобов`язувався переоформити автомобіль на ім`я ОСОБА_2 ..
Однак, як зазначав позивач у позовній заяві, відповідач перестав відповідати на його дзвінки, його телефон взагалі не відповідає, місце перебування його йому невідоме.
У зв`язку з цим позивач ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на автомобіль BMW 525TDS, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_3 , 1997 року випуску, чорного кольору.
Однак, згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Позивачем ОСОБА_2 в позовній заяві і його представником в судовому засіданні не надано суду доказів, що вказаний транспортний засіб набутий ним у власність у встановленому законом порядку відповідно до вимог чинного цивільного законодавства.
Посилання позивача ОСОБА_2 на договір-розписку від 15 червня 2018 року суд вважає необгрунтованими, оскільки даний договір-розписка не є доказом, що вказаний автомобіль позивач набув у власність у встановленому законом порядку.
Суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на вказаний автомобіль не підлягають до задоволення, оскільки не грунтуються на положеннях ст. 16 ЦК України та вимог чинного цивільного законодавства України, що регулюють правові підстави набуття права власності на майно.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.
Керуючись вимогами ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. ст. 15, 16, 220, 316, 317, 321, 328, 334, 392, 629, 655 ЦК України, ст. ст. 4, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 259, 264, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд-
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль відмовити.
Інформація про позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Повне рішення суду складено 07 лютого 2020 року.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду.
Суддя Ковальчук Л.М.