11 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Бароніна Д.Б.,
за участю секретаря Бондаренка К.Ю.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальних збитків, третя особа - Державна казначейська служба України, -
10 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальних збитків, третя особа - Державна казначейська служба України.
08 січня 2020 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав уточнені позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача держави Україна в особі Міністерства юстиції України не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від представника відповідача також не надходило.
Представник третьої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. В письмових поясненнях представник третьої особи просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015 було скасоване рішення Апеляційного суду Луганської області від 22.06.2015 та передано справу на новий розгляд до апеляційного суду.
Відповідно до копії рішення Апеляційного суду Луганської області від 04.11.2015 скасовано рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.04.2015 та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Згідно з копією ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2016 вищевказане рішення Апеляційного суду Луганської області від 04.11.2015 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду України від 14.12.2016 ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2016 і рішення Апеляційного суду Луганської області від 04.11.2015 скасовано та залишено в силі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.04.2015.
Відповідно до копій ухвал Верховного Суду України від 22.02.2017 та 19.04.2017 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяв про виправлення арифметичних помилок у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.12.2016.
Зі змісту уточненої позовної заяви, а також зі змісту пояснень позивача, які були надані ним в судовому засіданні, судом встановлено, що вимоги позивача про відшкодування збитків державою Україна ґрунтуються на тому, що позивач не погоджується із розміром середнього заробітку, який був визначений судом першої інстанції під час розгляду справи № 428/7002/14-ц та який був визнаний законним і обґрунтованим у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016. Зокрема, на думку позивача, визначений Верховним Судом України під час розгляду справи № 428/7002/14-ц розмір середнього заробітку явно не відповідає встановленим цим же судом критеріям справедливості і розумності.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч. 11 ст. 49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Статтею 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Аналіз вищевикладених норм законів дозволяє дійти висновку про те, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі лише в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Посилання позивача на те, що стаття 56 Конституції України на відміну від статті 1176 Цивільного кодексу України не встановлює необхідності виявлення складу злочину за обвинувальним вироком суду в діях судді (суддів), на думку суду є неспроможними, адже стаття 56 Конституції України встановлює загальне право кожного на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, в той час як частина 5 статті 1176 ЦК України деталізує умови реалізації цього права у випадку постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі.
В даному випадку суду не було надано доказів того, що в діях суддів, які брали участь у розгляді справи № 428/7002/14-ц було встановлено склад злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Крім того, суд зазначає, що згідно із ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд не знаходить судових витрат, які підлягають розподілу у цій справі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд -
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальних збитків, третя особа - Державна казначейська служба України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено позивачем або третьою особою шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У повному обсязі заочне рішення складено та підписано 11 лютого 2020 року.
Суддя Д.Б. Баронін