Єдиний унікальний номер 243/7283/19
Номер провадження 22-ц/804/2312/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 243/7283/19 за позовом приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа кредитна спілка «Українська кредитна спілка», про стягнення збитків за виплачене страхове відшкодування за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2020 року (суддя Ільяшевич О.В., повний текст рішення складений 26 травня 2020 року),

в с т а н о в и в :

08 липня 2019 року ПрАТ «Українська страхова компанія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків за виплачене страхове відшкодування в порядку регресу, посилаючись на те, що між кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та відповідачкою ОСОБА_1 08 квітня 2014 року був укладений кредитний договір №7096, відповідно до умов якого відповідачка отримала у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у сумі 7000 грн. строком на 24 місяці з 08 квітня 2014 року по 08 квітня 2016 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних. Між ПрАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» був укладений договір добровільного страхування кредитів №04-01 від 15 квітня 2014 року, предметом якого є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни відповідно до кредитних договорів. Згідно із пунктом 1.3. договору добровільного страхування кредитів позивач як страховик здійснює страхування кредитних ризиків за кредитними договорами, укладеними між позичальниками та КС «Українська кредитна спілка», згідно з реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах договорів про співробітництво між КС «Українська кредитна спілка» та позивачем. Згідно із додатком №1 до договору добровільного страхування кредитів №04-01 від 15 квітня 2014 року кредитний договір №7096к від 08 квітня 2014 року, укладений між КС «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 віднесено до переліку договорів, страхові ризики за яким застраховано позивачем на загальну суму 23100 грн. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором №7096к від 08 квітня 2014 року належним чином не виконувала, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачувала. Керуючись вимогами договору добровільного страхування кредитів КС «Українська кредитна спілка» направила ПрАТ «Українська страхова компанія» заяву про виплату страхового відшкодування у сумі 12149 грн. 54 коп. внаслідок невиконання відповідачкою свого зобов`язання за кредитним договором. Позивачем на підставі вищезазначеної заяви складено страховий акт №177 та 10 червня 2019 року здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 12149,54 грн. Таким чином, оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконала покладені на неї законом та умовами договору добровільного страхування кредитів №04-01 від 15 квітня 2014 року обов`язки до ПрАТ «Українська страхова компанія» перейшло право вимоги в порядку регресу на стягнення з відповідачки матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у сумі 12149,54 грн. У зв`язку з чим, просив суд стягнути з відповідачки в порядку регресу матеріальну шкоду за виплачене страхове відшкодування в сумі 12949,54 грн. та суму сплаченого судового збору 1921 грн.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2020 року позов приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа кредитна спілка «Українська кредитна спілка», про стягнення збитків за виплачене страхове відшкодування в порядку регресу задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» в порядку регресу збитки за виплачене страхове відшкодування в сумі 8058,07 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська страхова компанія» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1267,86 грн.

З вказаним рішенням не погодився позивач приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд передчасно констатував, що позивачем необґрунтовано зроблено розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, оскільки за договором кредиту №7096к відповідачці надані у кредит кошти зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних, які є фіксованими та нараховуються кожний день на первісну суму кредиту. Відповідно до п.3.6 договору прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів як протягом строку надання кредиту, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами. Відповідачка в порушення умов договору кредитні зобов`язання в повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим кредитна спілка станом на 07 червня 2019 року нарахувала заборгованість в сумі 12149,54 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки. Суд першої інстанції безпідставно без будь-якого посилання на положення кредитного договору або норм закону змінив зазначену у договорі базу нарахування процентів, що суперечить вимогам процесуального законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 квітня 2014 року між кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» в особі голови правління Євтушенко Т.П. та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №7096, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала у користування грошові кошти у безготівковій формі у сумі 7000 грн. строком на 24 місяці з 08 квітня 2014 року по 08 квітня 2016 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних, та сплатою коштів відповідно до графіку до кредитного договору (а.с.9-10).

Відповідно до листа КС «Українська кредитна спілка» від 08 квітня 2016 року ОСОБА_1 була повідомлена про наявність заборгованості по кредиту в сумі 6034 грн. (а.с.11).

Відповідно до виписки по рахунку позичальника ОСОБА_1 від 10 червня 2019 року, останній платіж відповідачкою був здійснений 07 квітня 2015 року в сумі 503 грн., залишок заборгованості по тілу кредиту становив 4082,29 грн. Станом на 10 червня 2019 року нараховані проценти становили 8067,25 грн., кредит 4082,29 грн., що становить 12149,54 грн. (а.с.14).

15 квітня 2014 року між ПрАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» був укладений договір добровільного страхування кредитів №04-01 (а.с.12-13).

Додаток № 1 до договору добровільного страхування включає реєстр договорів, які підлягають страхуванню, в якому під номером 57 вказаний кредитний договір №7096к від 08 квітня 2014 року та розмір страхування в сумі 23100 грн.

07 червня 2019 року КС «Українська кредитна спілка» направила ПрАТ «Українська страхова компанія» заяву про виплату страхового відшкодування в сумі 12149,54 грн. внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором (а.с.19).

ПрАТ «Українська страхова компанія» складено страховий акт №177кр про страхову подію з прийняттям рішення про страхову виплату за договором страхування кредитного договору №7096, 10 червня 2019 року здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 12149,54 грн. (а.с.21,22).

Відповідно до п. 5.7 договору добровільного страхування кредитів №04-01 від 15 квітня 2014 року до ПрАТ «Українська страхова компанія», яке виплатило страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке КС «Українська кредитна спілка» має до позичальника згідно з умовами кредитного договору.

На виконання вимог договору добровільного страхування кредитів КС «Українська кредитна спілка» видано довідку № 2595 від 11 червня 2019 про сплату 10 червня 2019 ПрАТ «Українська страхова компанія» страхової виплати за кредитним договором №7096к від 08 квітня 2014 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у сумі 12149,54 грн. (а.с.17).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має заборгованість перед кредитором, а позивачем виконані умови договору добровільного страхування, і тому до нього перейшло право вимоги в порядку регресу на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому станом на момент звернення КС «Українська кредитна спілка» до ПрАТ «Українська страхова компанія» 07 квітня 2019 року у відповідачки перед кредитором КС «Українська кредитна спілка» була наявна заборгованість, яка складалась із залишку по процентам в сумі 1951,71 грн., залишку по заборгованості по тілу кредиту в сумі 4082,29 грн., трьох процентів річних від суми тіла кредиту 387,29 грн. за період з 09 квітня 2016 року по 07 червня 2019 року, інфляційних витрат в сумі 1635,77 грн. за період з 09 квітня 2016 року по 07 червня 2019 року, а всього в сумі 8058,07 грн.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що кредитний договір між КС «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов`язковим для виконання.

З матеріалів справи вбачається, що кредитна спілка повністю виконала умови кредитного договору, перерахувавши на зазначений у кредитному договорі рахунок відповідачки грошові кошти в сумі 7000 грн. В свою чергу відповідачка належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, згідно з наданою випискою порушила порядок погашення кредиту (а.с.14).

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, в таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість страхувальника у договірному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора договірне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за заподіяний збиток особа свій обов`язок із його відшкодування не виконала.

Таким чином, оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконало обов`язки покладені Законом України «Про страхування» та умовами договору добровільного страхування кредитів №04-01 від 15 квітня 2014 року, до позивача перейшло право вимоги у порядку суброгації на стягнення з відповідачки матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.

З кредитного договору від 08 квітня 2014 року вбачається, що нарахування процентів за договором відбувається за кожний фактичний строк користування кредитом і починається з наступного дня після отримання кредиту, а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту (до 08 квітня 2016 року), так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами (п.п. 3.2, 3.4, 3.6) (а.с.9).

Разом з тим, згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо нарахування процентів за користування кредитом поза межами дії кредитного договору не ґрунтуються на законі.

З виписки рахунку позичальника вбачається, що ОСОБА_1 до кінця строку дії кредитного договору погашала суму нарахованих процентів у відповідності з умовами договору, всього нею погашено 4830 грн. Заборгованість за тілом кредиту складає 4082,29 грн., за процентами за користування кредитом - 8067,25грн., з яких за період дії кредитного договору з 08 квітня 2014 року по 08 квітня 2016 року 1951,71 грн., за період з 08 квітня 2016 року по 10 червня 2019 року 6115,54 грн., які нараховувалася кредитодавцем на суму заборгованості за тілом кредиту вже після строку договору, що суперечить закону (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12). Отже, заборгованість відповідачки фактично складає 6033 грн.

На підставі викладеного, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 6033 грн.

Відомості про нарахування кредитною спілкою процентів за порушення договору або будь-яких інших штрафних санкцій відповідно до умов кредитного договору, а також відповідно до статті 625 ЦК України у матеріалах справи відсутні.

Разом із тим, суд першої інстанції, нарахувавши 3% річних від суми тіла кредиту 387,29 грн. та інфляційні витрати 1635,77 грн., вийшов за межі позовних вимог.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції порушено принцип диспозитивності, оскільки суд у відповідності до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України розглянув справу за зверненням ПрАТ «Українська страхова компанія», поданим відповідно до ЦПК України, вийшов за межі заявлених вимог.

Оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» набуло право вимоги лише на ту суму заборгованості, на яку мав право кредитор КС «Українська кредитна спілка», тобто на суму заборгованості 6033 грн., тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь ПрАТ «Українська страхова компанія» слід стягнути заборгованість у зазначеному розмірі.

Враховуючи викладене, судове рішення підлягає зміні з викладенням резолютивної частини рішення в новій редакції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в сумі 1921 грн. (а.с.1).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого судового збору за подачу позову до суду першої інстанції у сумі 953,97 грн. При цьому, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, але зменшенням стягнутої суми, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» задовольнити частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2020 року змінити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» збитки за виплачене страхове відшкодування в сумі 6033 (шість тисяч тридцять три) грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 953 (дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 97 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 року

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

Т.В. Космачевська