Справа № 703/2724/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бондаренко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 , заінтересована особа - Смілянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті

встановив:

13 серпня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ново-Григорівці, Лісогорського району, Миколаївської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна.

Заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Севастополь АР Крим померла його мати ОСОБА_3 . Розташований на тимчасово окупованій території АР Крим відділ ЗАГС Гагаринського району м. Севастополь Російської Федерації 09 липня 2020 року видав свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , в якому прізвище померлої російською мовою написане « ОСОБА_4 ». 12 серпня 2020 року Смілянський районний відділ ДРАЦС відмовив його представнику у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки підставою для реєстрації не може бути документ, виданий в АР Крим відділом ЗАГС Російської Федерації. Інших документів про смерть він не має. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне їй для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України, в зв`язку з чим звернулася до суду з вказаною заявою.

Заявник ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, остання звернулася до суду з заявою, в якій просить судовий розгляд справи провести без її та заявника участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Смілянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить судовий розгляд справи провести без його участі.

При цьому, суд вважає за недоцільне проводити в судовому засіданні допит як свідка представника заявника - його дружину ОСОБА_2 , оскільки фактично заявник з клопотанням про її допит як свідка не звертався, віднісши необхідність її допиту на розсуд суду, а також, відповідно до заяви, обставини, які вона може підтвердити як свідок - родинні зв`язки між заявником та особою, встановлення факту смерті якої поставлено на вирішення суду, підтверджується письмовим доказом - копією свідоцтва про народження заявника.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Суд, врахувавши доводи заявника, викладені у заяві про встановлення факту смерті, та позицію заінтересованої особи, викладену у заяві, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Смілянським міським бюро РАЦС Черкаської області 09 листопада 1966 року, ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 (а.с.14).

Таким чином, у відповідності до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, ОСОБА_1 має право на звернення, особисто або через свого представника, до суду із завою про встановлення факту смерті своєї матері ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно Відділом запису актів громадянського стану Гагарінського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя 09 липня 2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - с. Ново-Григорьївка Лісогорського району Миколаївської області, яка є громадянином Російської Федерації, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Севастополь Російської Федерації, про що 06 квітня 2020 року складений актовий запис про смерть №5 (а.с.6).

12 серпня 2020 року Смілянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено ОСОБА_2 у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , видане 09 липня 2020 року 99200002 Відділом запису актів громадянського стану Гагарінського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя, оскільки дане свідоцтво, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану», не є підставою для проведення державної реєстрації смерті (а.с.10).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Згідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи (особи) створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Відповідно до п.1, п.3 Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, до закінчення антитерористичної операції в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Тимчасово призупинити проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Враховуючи зазначені норми чинного законодаства України, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане повторно Відділом запису актів громадянського стану Гагарінського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя 09 липня 2020 року, відповідно до якого, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - с. Ново-Григорьївка Лісогорського району Миколаївської області, яка є громадянином Російської Федерації, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Севастополь Російської Федерації, є недійсним та не створює будь-яких правових наслідків, в зв`язку з чим не може бути єдиним доказом, на підставі якого можливо прийти до обґрунтованого висновку про смерть вказаної особи у певний час та на певній території.

Відповідно до п.2.1 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106/о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року №545, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється. У разі поховання померлого закладом охорони здоров`я - останній обов`язково заповнює лікарське свідоцтво про смерть і передає його в органи реєстрації актів цивільного стану не пізніше трьох діб з дня смерті.

Крім того, вказаною Інструкцією встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4).

Відповідно до принципу 20 Керівних принципів з питання про переміщення осіб всередині країни, які були розроблені та прийняті в 1998 році за дорученням Генеральної Асамблеї ООН та Комісії з прав людини, кожна людина, де б вона не перебувала, має право на визнання її правосуб`єктності. Для забезпечення цього права особам, які переміщені всередині країни, відповідні органи влади надають всі документи, які необхідні для поваги і здійснення їхніх законних прав, як-то паспорти, посвідчення особи, свідоцтва про народження і свідоцтва про шлюб. Органи влади сприяють, зокрема, у видачі нових документів або заміні документів, втрачених під час переміщень, без будь-яких необґрунтованих умов, як-то вимога повернення на місце звичайного проживання для отримання цих та інших необхідних документів.

При вирішенні питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження чи смерті особи на тимчасово окупованій території України суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які відповідно до законодавства України мають застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), в яких, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території перебуває під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народження, смерті, шлюбу, невизнання яких може завдати шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що розташовані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватися разом із іншими доказами в їх сукупності і взаємозв`язку під час розгляду справи по суті.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показами свідків.

Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, будь-яких доказів, зокрема: лікарського свідоцтва про смерть, фельдшерської довідка про смерть, квитанцій про оплату ритуальних послуг на поховання, фототаблиці з місця захоронення, на підставі яких суд може прийти до обґрунтованого висновку щодо смерті особи у певний час та на певній території, заявником та його представником до заяви не додано.

Крім того, анкетні дані особи (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), факт смерті якої заявник просить встановити рішенням суду у своїй заяві, є різними з анкетними даними особи (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка зазначена як померла у копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно Відділом запису актів громадянського стану Гагарінського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя 09 липня 2020 року.

При цьому, суд позбавлений об`єктивної можливості усунути вищевказані розбіжності під час судового розгляду шляхом дослідження письмових доказів, зокрема, паспорта ОСОБА_3 , оскільки такі у розпорядження суду не надано.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо встановити факт, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ново-Григорівці, Лісогорського району, Миколаївської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна, в зв`язку з чим заява ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст.12, 76, 81, 89, 95, 315, 317, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 , заінтересована особа - Смілянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Заявник - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Заінтересована особа - Смілянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: 20700, Черкаська область, м. Сміла, пров. Бобринського, буд.2.

Головуючий Т.В. Ігнатенко