Справа № 450/2991/18 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/852/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Сокільницької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішень Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №54 від 11.08.2006 року та № 386 від 23.11.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 213 від 25.10.2005 року йому надано земельну ділянку для житлового будівництва в кварталі забудови по АДРЕСА_1 . Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 245 від 27.12.2005 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність в с. Сокільники» отримав право на оформлення та реєстрацію прав щодо земельної ділянки площею 0,12 га. Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 54 від 11.08.2006 року «Про перегляд протесту прокурора Львівської міжрайонної природоохоронної прокуратури» скасовано рішення № 213 від 25.10.2005 року в частині надання дозволу на будівництво індивідуальних житлових будинків та господарських будівель жителям села в кварталі забудови по АДРЕСА_1 , зокрема і ОСОБА_1 . Крім цього, в жовтні 2012 року він звернувся до Сокільницької сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак рішенням Сокільницької сільської ради № 386 від 23.11.2012 року йому відмовлено у наданні дозволу. Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Покликається на порушення його права набути у встановленому законом порядку у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, оскільки чинне рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 245 від 27.12.2005 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність в с. Сокільники». З наведених підстав просить визнати протиправним та скасувати рішення Сокільницької сількьої ради Пустомитівського району Львівської області № 54 від 11.08.2006 року «Про перегляд протесту прокурора Львівської міжрайонної природоохоронної прокуратури» скасовано рішення № 213 від 25.10.2005 року в частині надання дозволу ОСОБА_1 на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,12 га; визнати протиправним та скасувати п. 1 рішення Сокільницької сількьої ради Пустомитівського району Львівської області № 386 від 23.11.2012 року про відмову у виділенні ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва житлового будинку господарських будівель та споруд.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає, що законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Ненадання ним до заяви графічних матеріалів, на його думку, не підтверджується матеріалами справи, а у рішенні № 245 від 27.12.2005 року зазначено, що така заява стосується земельної ділянки № НОМЕР_1 . Стверджує, що відсутність кварталу забудови спростовується рішенням Сокільницької сількьої ради Пустомитівського району Львівської області № 362 від 11.06.2008 року, яким затверджено обґрунтування забудови по АДРЕСА_1 . Вважає, що рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 213 від 25.10.2005 року, є ненормативним правовим актом місцевого самоврядування, а відтак є актом одноразового застосування, який вичерпує свою дію фактом його виконання, а тому не може бути скасоване чи змінене органом місцевого самоврядування після його виконання. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання протиправними та скасування рішень Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 54 від 11.08.2006 року та № 386 від 23.11.2012 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2005 року Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення № 213, відповідно до п.1.5 (п.1.5.9) якого позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в кварталі забудови по АДРЕСА_1 , згідно Генерального плану забудови на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,1200 га.

Пунктом 2 рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 213 від 25.10.2005 року зобов`язано ОСОБА_1 звернутися у відповідні служби району для отримання необхідної документації та погоджень.

На підставі протесту прокурора Львівської міськрайонної природоохоронної прокуратури від 10.08.2006 № 1013, оскаржуваним рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 54 від 11.08.2006 «Про розгляд протесту прокурора Львівської міськрайонної природоохоронної прокуратури» скасовано рішення Сокільницької сільської ради № 213 від 25.10.2005 в частині п. 1.5 про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків та господарських будівель жителям села в кварталі забудови по АДРЕСА_1 , в тому числі ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що 27.12.2005 року Сокільницькою сільською радою прийнято рішення № 245, згідно з яким передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам згідно поданого списку (список додається) в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області, що стверджується копією даного рішення, яке завірене архівним відділом Пустомитівської РДА.

Як вбачається з додатку до рішення № 245 від 27.12.2005 року, який наданий архівним відділом Пустомитівської РДА, у якому зазначено список громадян, котрим передаються у безкоштовно у приватну власність земельні ділянки с. Сокільники, у даному списку відсутнє прізвище позивача ОСОБА_1 .

Згідно наданої позивачем копії витягу з рішення № 245 від 27.12.2005 року, даним рішенням сільська рада розглянула заяву ОСОБА_1 про надання земельної ділянки у приватну власність в с. Сокільники та вирішила передати ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, площа земельної ділянки не зазначена, та земельну ділянку для ведення ОСГ, площа земельної ділянки також не зазначена.

Тобто, копія рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 245 від 27.12.2005 року та додаток до цього рішення, завірені районним архівним відділом, відрізняються від копії витягу з рішення №245 від 27.12.2005 року.

В обґрунтування позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №54 від 11.08.2006 року, позивач посилається на рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2009. Аналогічними є і доводи апеляційної скарги.

У пункті 5 рішення у справі № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Як вбачається з рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 213 від 25.10.2005 року, пунктом 2 цього рішення зобов`язано ОСОБА_1 звернутися у відповідні служби району для отримання необхідної документації та погоджень.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження реалізації позивачем прав та виконання ним зобов`язань за цим рішенням, а посилання в апеляційній скарзі на те, що наявність такого рішення у позивача і є реалізацією позивачем своїх суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, суперечить змісту цього рішення.

Доводи апелянта про те, що саме для реалізації свого права на оформлення документів, що посвідчують право власності на надану йому земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0.12 га по АДРЕСА_1 , надану йому у власність рішенням 245 від 27.12.2005 року, він у жовтні 2012 року звернувся із заявою до відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.12 га на території с. Сокільники в кварталі індивідуальної забудови по АДРЕСА_1 , не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №54 від 11.08.2006 року, оскільки оспорюване рішення приймалося сільською радою в серпні 2006 року, а ОСОБА_1 з метою реалізації звернувся до Сокільницької сільської ради лише в жовтні 2012 року.

Тобто, на момент прийняття оспорюваного рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №54 від 11.08.2006 року, ОСОБА_1 не вчинив жодних дій для реалізації рішення Сокільницької сільської ради Пустомситівського району Львівської області №213 від 25.10.2005 року.

За врахуванням вищенаведеного безпідставними та необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2009.

Судом першої інстанції також встановлено, що в жовтні 2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Сокільницької сільської ради із заявою про надання дозволу на виділення йому земельної ділянки під будівництво будинку по АДРЕСА_1 площею 0,12га, яка була розглянута 23.11.2012 року на засіданні позачергової сесії Сокільницької сільської ради, за результатом розгляду якої прийнято оскаржуване рішення № 386, яким ОСОБА_1 відмовлено у виділенні йому вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,12 га по АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю кварталу забудови.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч. 6,7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається зі змісту оспорюваного рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №386 від 23.11.2012 року, ОСОБА_1 відмовлено у виділенні земельної ділянки площею 0.12 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 в зв`язку з відсутністю кварталу забудови.

Позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування зазначеної в оспорюваному рішенні сільської ради підстави відмови у виділенні позивачу земельної ділянки площею 0.12 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

З врахуванням вищенаведеного, враховуючи відсутність розробленого та затвердженого у встановленому законом порядку кварталу забудови по АДРЕСА_1 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність відмови ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки площею 0.12 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 в зв`язку з відсутністю кварталу забудови, що свідчить про правомірність відмови суду в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п.1 рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 386 від 23.11.2012 року.

Даючи оцінку долученому до апеляційної скарги рішенню Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №362 від 11.06.2008 року, яке не було долучено позивачем в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає, що таке рішення стосується гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо затвердження їм містобудівного обґрунтування, і таке не є беззаперечним доказом наявності затвердженого та погодженого у встановленому законом порядку кварталу забудови с. Сокільники, зокрема, АДРЕСА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних та обгрунтованих висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 13.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.