Справа № 354/392/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/4/20
Головуючий у 1 інстанції Іванов А. П.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Фр анківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Маслей А.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідача Ворохтянської селищної ради Жабчука В.В., позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 , Ворохтянської селищної ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2018 року, ухвалене суддею Івановим А.П. у м. Яремче, повний текст якого складено 03 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В червні 2016 року ОСОБА_3 поданий позов до ОСОБА_1 , Ворохтянської селищної ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,1466 га в урочищі Багонник в смт. Ворохта Яремчанської міської ради, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим 17.07.2013 року приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2013 року. Після укладення договору купівлі-продажу позивач володів та користувався земельною ділянкою, не змінюючи її площі та меж. Після проведення проектно-пошукових робіт зі встановленням меж належної йому земельної ділянки в натурі, згідно складеного акту прийомки межових знаків на зберігання виявлено, що межі земельної ділянки, згідно витягу з ДРП ЕАЕ № 744855, не відповідають існуючій огорожі. Актом обстеження земельної ділянки Ворохтянської селищної ради від 10.03.2016 року встановлено, що по лінії Б-В межі ділянки позивача порушено суміжником ОСОБА_1 , а саме зміщено паркан в сторону земельної ділянки ОСОБА_3 , що спричинило захоплення частини його ділянки площею 0,0124 га. На спірній частині земельної ділянки ОСОБА_1 зведено господарські споруди - склад твердого палива та майстерню. Вказані обставини створюють позивачу перешкоди у реалізації права власності, відсутність правильних меж утруднює її використання за цільовим призначенням. На усні вимоги виправити вказані порушення ОСОБА_1 не реагує, а Ворохтянська селищна рада не вжила жодних дій для вирішення даного земельного спору відповідно до своєї компетенції. З цих підстав просив зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою шляхом перенесення твердої огорожі відповідно до меж земельної ділянки за витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2013 року, технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а також шляхом знесення складу твердого палива та майстерні (а.с.2-3, том 1).

В грудні 2017 року ОСОБА_3 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій додатково до первісних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 відшкодування за завдану матеріальну та моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень (а.с.67-68, том 1).

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.11.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача залучено ОСОБА_6 (а.с.57, том 1).

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2018 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною йому земельною ділянкою загальною площею 0,1466 га, яка розташована в урочищі Багонник, смт. Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий номер :21:008:0042, шляхом перенесення твердої огорожі відповідно до меж земельної ділянки з кадастровим номером :21:008:0042 по межі Б-В земельної ділянки кадастровий номер 261104300:21:008:0042 в бік земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 (кадастровий №:21:008:0061). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 551,20 гривень. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 153-155, том 1).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповно з 'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зазначила, що є власником земельної ділянки площею 0,1524 га по АДРЕСА_1 Периметр земельної ділянки, згідно із державним актом, становить: лінія А-Б 51,75 м, ліня Б-В 24,36+:,07 м, лінія В-Г 49,44 м, лінія Г-А 29,83 м. Дана земельна ділянка межує з земельною ділянкою позивача ОСОБА_3 . З моменту надання земельної ділянки вона не змінювала а ні її меж, а ні конфігурації та не переміщувала огорожу в жодну сторону, в тому числі сторону позивача. Цю обставину в судовому засіданні підтвердили свідки. Жоден свідок, викликаний за клопотанням позивача, не спростував цього факту. Тому вважає, що конфігурація належної їй земельної ділянки відповідає правовстановлюючим документам та фактичному користуванню.

На думку апелянта, суд не взяв до уваги додану до матеріалів справи пояснювальну записку спеціаліста інженера-землевпорядника ПП ОСОБА_7 щодо встановлених під час виїзного судового засідання обставин. Зокрема, що земельна ділянка ОСОБА_3 збігається по існуючій огорожі з Державним актом на право власності із врахуванням проїзду, що дає можливість зробити припущення про помилкове включення проїзду шириною 4 м.

Також зазначила, що з акту прийому-передачі межових знаків на зберігання та додатку до нього вбачається, що інженер-землевпорядник встановлював накладку згідно витягу ДРП, що є неможливим без обмірів суміжної земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 . Окрім того, ФОП ОСОБА_8 не є належним органом, який уповноважений встановлювати наявність чи відсутність самовільного зайняття земельної ділянки.

Щодо акту Верховинської селищної ради, апелянт стверджує, що обміри суміжних земельних ділянок та земельної ділянки позивача не проводились і, крім того, селищна рада також не є належно уповноваженим органом на встановлення наявності чи відсутності самовільного зайняття земельної ділянки. Зазначає, що акт узгодження меж складений для врегулювання питання під`їзду до земельних ділянок в урочищі Багонник, не стосується даного предмету спору і носить рекомендаційний характер. Вважає, що оскаржуване рішення порушує її право власності на земельну ділянку.

З цих підстав просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати (а.с.158-161, том 1).

Представник ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Твердження апелянта, що вона не змінювала меж своєї земельної ділянки та не переміщувала огорожу в сторону земельної ділянки позивача, спростовуються її ж поясненнями, наданими у виїздному судовому засіданні про те, що паркан між ділянками сторін переміщувався чотири рази. Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що відповідач просила його перенести паркан і на даний час знаходиться інший паркан, а не той, який він споруджував при встановленні меж. Документів, які б свідчили про законність зміни меж відповідачем, у справі немає, а отже такі зміни вносились самовільно.

Щодо пояснювальної записки інженера-землевпорядника ОСОБА_7 , то вона не може бути доказом викладених у ній фактів, оскільки він не залучався судом для проведення обмірів. Не відомо, за яких обставин складався даний документ, частиною якого документа він є, пояснювальна записка не датована.

Твердження апелянта, що при складанні акту прийому-передачі межових знаків від 07.07.2015 та акту Ворохтянської селищної ради не проводились обміри земельних ділянок, не відповідають дійсності. Просить відхилити апеляційну скаргу (а.с.175, том 1).

Відзив третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, зпалвученою на стороні позивача - ОСОБА_6 та відповідачем -Ворохтянською селищною радою на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Іншими учасниками справи рішення суду, а також позивачем в частині відмови у задоволенні позову не оскаржено, тому в неоскарженій частині апеляційним судом не переглядається.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідача Ворохтянської селищної ради Жабчука В.В., позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , представника третьої особи ОСОБА_5, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

За змістом частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з положень ч.1 ст.106, ч.1 ст.107, ч.ч.2,3 ст.152 ЗК України, ст.ст.321, 391 ЦК України, встановивши, що тверда огорожа між земельними ділянками позивача та відповідача зміщена, її розташування не відповідає земельно-кадастровій документації та розмір земельної ділянки позивача зменшився, прийшов до висновку, що право власності позивача на земельну ділянку порушено.

Апеляційний суд в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції, однак суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неповно встановивши обставини справи, не дослідив матеріали технічної документації, яка виготовлялася усіма власниками земельних ділянок, не роз`яснив сторонам наслідки неподання суду доказів, зокрема висновку експертизи, обґрунтував рішення недопустимими доказами, допустив вчинення процесуальних дій, не передбачених цивільним процесуальним законом ( як то виїзне судове засідання), не перевірив чи володіють і користуються сторони земельними ділянками у визначених межах та конфігурації, не визначив площу накладення земельних ділянок, тому рішення суду в частині задоволення позовних вимог підлягає зміні.

Оскільки правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_1 , а саме державний акт на право власності на землю не оспорюється, а позовні вимоги стосуються усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, тому правовідносини між сторонами регулюються положеннями статей 391 Цивільного Кодексу України та 152 Земельного Кодексу України.

Судом встановлено, що первинним власником земельної ділянки кадастровий № :21:008:0042 площею 0,1466 га, розташованої в урочищі Багонник, смт. Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області був ОСОБА_10 на підставі рішення Ворохтянської селищної ради № 70-10/2004 від 24.06.2004 року «Про надання та передачу земельної ділянки в приватну власність», відповідно до якого на його замовлення у 2004 році складалася технічна документація для оформлення державного акта на цю земельну ділянку. Ця технічна документація пройшла передбачену чинним законодавством процедуру реєстрації та Івано-Франківською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» № 5 обмінний файл прийнято 04 листопада 2004 року. Івано-Франківським обласним управлінням земельних ресурсів 31 січня 2005 року на підставі складеної технічної документації на земельну ділянку видано бланк державного акта на право власності на землю серії ІФ № 035675 та на цьому бланку оформлений власне сам правовстановлюючий документ - державний акт на право власності на земельну ділянку від 03 лютого 2005 року (а.с.100-119, том 2; а.с.192, том 1).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.02.2005р., посвідченого нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 210, ОСОБА_10 відчужена земельна ділянка ОСОБА_6 . Останнім також у 2005 році складалася технічна документація для переоформлення державного акта на цю земельну ділянку. Ця технічна документація пройшла передбачену чинним законодавством процедуру реєстрації та Івано-Франківською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» і обмінний файл прийнято 27 квітня 2005 року. Івано-Франківським обласним управлінням земельних ресурсів 12 травня 2005 року на підставі складеної технічної документації на земельну ділянку видано бланк державного акта на право власності на землю серії ІФ № 055104 та на цьому бланку на ім.»я ОСОБА_6 оформлений державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий №:21:008:0042 площею 0,1466 га, що розташована в урочищі Багонник , смт. Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, від 15 червня 2005 року (а.с.22-44, том2; а.с. 6, том 1).

ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2013 року, укладеного між ним і ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1630 (а.с. 4, том 1), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5, том 1) набув речових прав на земельну ділянку загальною площею 0,1466 га, що розташована в урочищі Багонник, смт. Ворохта Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий №:21:008:0042. У 2016 році на його замовлення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (сертифікованим інженером-землевпорядником) складена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.13-20, том 2; а.с.7-8, том 1).

З Державного акту серії ЯГ №305546, виданого на підставі рішення Ворохтянської селищної ради від 22 березня 2006 року №149-20/2006, встановлено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,1500 га кадастровий номер :21:008:0061, розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.118, том 1), а також згідно державного акту серії ЯГ №305547, виданого на підставі рішення Ворохтянської селищної ради від 22 березня 2006 року №149-20/2006 - земельна ділянка площею 0,1524 га, кадастровий номер :21:008:0062, розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 118, 119, том 1).

На замовлення ОСОБА_1 у 2005 році Івано-Франківською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» складався проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3024 га для будівництва та обслуговування будинку та ведення особистого селянського господарства (а.с.47-81, том 2). Така площа землі їй була відведена на підставі рішення Ворохтянської селищної ради від 24 червня 2004 року № 70-10/2004 (а.с.57, том 2). Проте, згідно висновку Яремчанського міського управління земельних ресурсів № 205 від 09 березня 2005 року погоджено відвести у власність земельну ділянку загальною площею 3024 кв.м., з яких: 1500 кв.м. - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер кадастровий номер :21:008:0061; 1524 кв.м. - для ведення особистого селянського господарства (сінокіс), кадастровий номер :21:008:0062 (а.с.61, том 2). Тобто загальна площа земельної ділянки 0,0324 поділена на дві земельні ділянки з різним цільовим призначенням: 0,1500 га та 0,1524 га. При тому рішенням Ворохтянської селищної ради від 22.03.2006 року № 149-20/2006 затверджений проект відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки площею 0,1506 га для ведення особистого селянського господарства та передані дані земельні ділянки у приватну власність (а.с. 48 том 2). Отже, загальна площа земельних ділянок згідно цього останнього рішення сільської ради складає 0,3006 га.

Таким чином, сторони у справі є суміжними землекористувачами і належні їм земельні ділянки, а саме земельна ділянка кадастровий номер №:21:008:0042, площею 0,1466 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить останньому власнику ОСОБА_3 , та земельна ділянка кадастровий номер :21:008:0062, площею 0,1524 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_1 , мають спільну межу, позначену літерами А-Б на схемі у Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому на ім`я ОСОБА_1 (а.с.119, зворот, том 1), та літерами В-Г у Державних актах, виданих на ім`я попередніх власників - ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (а.с.6 (зворот), а.с.192 (зворот) том 1), а також літерами Б-В на схемі у кадастровому плані земельної ділянки у технічній документації на ім`я ОСОБА_3 (а.с.8, 9 (зворот), том 1), що встановлено із опису меж обох земельних ділянок, які співпадають по їх довжині та згідно промірів яка дорівнює 51.75 м.

З метою вирішення цього спору апеляційним судом призначена судова земельно-технічна експертиза.

Із висновку судового експерта Самулевича В.М. №97 за результатами проведеної земельно-технічної експертизи, складеного 30.09.2019 року встановлено, що площа та межі (конфігурація) земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 (кадастровий номер :21:008:0042, розташованої в урочищі Багонник, смт. Ворохта Яремчанської міської ради Івано-Франківської області), не відповідає правовстановлюючим документам та технічній документації, виготовленій на ім`я ОСОБА_10 , невідповідність полягає у зменшенні площі фактичного користування (з 0,1466 га до 0,1354 га) та зміні конфігурації (промірів) земельної ділянки.

Площа та межі (конфігурація) земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 (кадастровий номер :21:008:0062, розташованої по АДРЕСА_1 ) не відповідає її правовстановлюючим документам та технічній документації, виготовленій на її ім`я, невідповідність полягає у збільшенні площі фактичного користування, яка становить 0,3389 га, в тому числі враховуючи площу земельної ділянки, за кадастровим номером :21:008:0061, на яку припадає 0,1500 га та зміні конфігурації (промірів) земельної ділянки.

Розташування огорожі, яка фактично розділяє земельну ділянку, належну ОСОБА_3 (кадастровий номер :21:008:0042) та земельну ділянку, належну ОСОБА_1 (кадастровий номер :21:008:0062) і розташована на спільній межі цих ділянок не відповідає їх правовстановлюючим документам, через зміщення огорожі в сторону земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 . Дану огорожу необхідно перенести та встановити відповідно до меж, вказаних у правовстановлюючих документах на вищезазначену земельну ділянку.

Накладання земельної ділянки загальною площею 0,1466 га, що розташована в урочищі Багонник, смт . Ворохта Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий № :21:008:0042, належна ОСОБА_3 (належала ОСОБА_10 на підставі рішення Ворохтянської селищної ради №70-10/2004 від 24.06.2004р. та Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 03.02.2005 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.02.2005 року та Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ №2055104, виданого 15.06.2005 року згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.02.2005 року), має місце на земельній ділянці площею 0,1524 га, кадастровий номер :21:008:0062, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №305547 від 19.07.2007 року, виданого на підставі рішення Ворохтянської селищної ради від 22.03.2006 року №149-20/2006, площа такого накладання становить 0,0148 га з наступними розмірами по периметру (по ходу годинникової стрілки): 1,86; 51,76; 3,56; 0,59; 3,54; 3,51; 8,19; 7,13; 3,84; 3,13; 5,04; 3,90; 3,89; 8,15; 0,33 м.п.

Господарські споруди (склад твердого палива та майстерня) частково розташовані на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 , та частково розміщені на площі накладення вищенаведених земельних ділянок (а.с.24-39, том 3).

На виконання вимог ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 20.12.2019 року судовим експертом 11.01.2020 року надано доповнення та роз`яснення до висновку №97 за результатами проведеної земельно-технічної експертизи, складеного 30.09.2019 року (а.с.95-96, том 3), із якого встановлено наступне.

Встановити, чи відповідає місце розташування земельної ділянки позивача ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою уч. Багончик, смт. Ворохта, відповідно до каталогів координат, що наявні в технічній документації, яка виготовлена первинним власником земельної ділянки ОСОБА_10 та наступним власником ОСОБА_6 не представляється можливим, оскільки каталоги координат у зазначеній технічній документації не співставні з координатами, що були отримані під час проведення горизонтальної зйомки та приведенні до Державної системи СК 63.

Розташування (положення) на місцевості земельної ділянки ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою уч. Багончик, смт. Ворохта, з прив`язкою до умовних позначень, що наявні в технічній документації на земельно-кадастровому плані, що виготовлена первинним власником земельної ділянки ОСОБА_10 та наступним власником ОСОБА_6 , співпадає відповідно до лінії електропередач (ЛЕП)/, що наявні у вищезазначеній технічній документації, з лініями електропередач (ЛЕП), що були визначені під час проведення горизонтальної зйомки.

Питання в редакції «чи виготовлена технічна документація на земельну ділянку ОСОБА_1 в ідентичній умовній системі координат, як і технічна документація на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_10 , останнім власником якої став ОСОБА_3 .» відноситься до компетенції судового експерта з правом проведення експертиз з питань землеустрою за спеціальністю 10.20 «Дослідження з питань землеустрою», тому не може бути вирішено експертом в межах експертних спеціальносте1 10.6, 107, 10.10, 10.14, при проведенні судової земельно-технічної експертизи.

Оскільки земельна ділянка кадастровий номер :21:008:0062 та № :21:008:0061 між собою на місцевості не відокремлені (відсутні межові знаки), обидві належать ОСОБА_1 та використовуються як одна земельна ділянка, тому фактичну ширину земельної ділянки з кадастровим номером :21:008:0062 ( АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ), визначено шляхом відкладання промірів у програмному комплексі, яка становить по лінії А-Г - 30,39 м.п., в правовстановлюючій та технічній документації зазначено 29,83 м.п., окружність земельної ділянки по лінії Б-В становить 5,08; 3,40; 13,91; 2,83; 2,78; 3,02; 2,83; 2,53 м.п., тоді фактична ширина становить 29,83 м.п., в правовстановлюючій та технічній документації окружність становить 24,36; 6,07 м.п., тоді ширина становить 30,07 м.п.

Збільшення ширини по лінії А-Г на 0,56 м.п. земельної ділянки з кадастровим номером :21:008:0062 ( АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ), враховуючи межі земельної ділянки ОСОБА_3 , відбулося за рахунок земельної ділянки останнього. По лінії Б-В відбулося зменшення земельної ділянки за кадастровим номером :21:008:0062 ( АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ), на 0,24 м.п.

Відповідно до статті 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

За змістом частини 1 статті 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Підстави виникнення права на земельну ділянку та порядок оформлення речових прав на земельну ділянку передбачені ст.ст. 125 і 126 Земельного кодексу України.

Таким чином, аналогічно зазначені норми чинного земельного Кодексу України на час розгляду спору встановлюють нерозривний зв`язок між прийняттям рішення органом місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність громадян та видачею громадянам правовстановлюючих документів на право власності на земельні ділянки, або реєстрацією земельної ділянки у державному земельному кадастрі та відповідно у реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі ст.ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (стаття 16 ЦК).

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 набув права власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, тому у нього виникло похідне речове право на площу земельної ділянки, на яку набули права попередні землевласники та у визначених межах (конфігурації) для попередніх землевласників.

Матеріали справи свідчать, що проміри та конфігурація земельної ділянки кадастровий № :21:008:0042, належної ОСОБА_3 , при порівнянні технічної документації, виготовленої спочатку на ім`я ОСОБА_10 , потім ОСОБА_6 , після того ОСОБА_3 по межі із земельною ділянкою кадастровий номер :21:008:0062, належною ОСОБА_1 , співпадає.

Експерт у судовому засіданні пояснив, що він визначив проміри і конфігурацію цієї межі у технічній документації, беручи відлік від опор ЛЕП, які ідентично позначені у технічній документації, виготовленій на ім`я усіх власників земельної ділянки, а також їх розташування позначено у технічній документації на земельну ділянку ОСОБА_1 і при співставленні розташування співпадає.

Відповідачем не надано жодних доказів, що при переході права власності на землю від ОСОБА_10 до ОСОБА_6 та від ОСОБА_6 до ОСОБА_11 мали місце будь-які відхилення у технічній документації.

Оскільки у ОСОБА_10 виникло право на земельну ділянку раніше, то при оформленні технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_1 повинні були враховуватися розташування межі земельної ділянки ОСОБА_10 , а у наступному ОСОБА_6 .

Представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 долучено роздруківки з публічної кадастрової карти України щодо земельної ділянки з кадастровим номером 210080042 , яка належить ОСОБА_3 та № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , з яких встановлено, що відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 210080062 відсутні (а.с.69, 70, 73 том 3).

У судовому засіданні встановлено, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 зареєстрував відповідно до Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до технічної документації ОСОБА_3 площа земельної ділянки відповідає площі, яка надана рішенням органу місцевого самоврядування.

В той час, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 від 2005 року розроблявся на земельні ділянки площею 0,1500 га та площею 0,1524 га, хоча рішенням Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради №149-20/2006 їй затверджено проект відведення земельних ділянок площею 0,1500 га та площею 0,1506 га.

Тобто, рішенням органу місцевого самоврядування їй передано меншу площу земельної ділянки ніж ту, яка зазначена у технічній документації.

Однак ці доводи позивача судом не приймаються до уваги, оскільки правовстановлюючий документ на землю, виданий ОСОБА_1 , позивачем не оспорюється.

Суд не приймає до уваги висновки сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_12 щодо площі накладення земельних ділянок (а.с.9, том 1) та ситуаційні схеми території земельних ділянок з виділенням площі перекриття земельних ділянок (а.с. 127, 143, 142, 131 том 1), виконані сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_7 , надані як контраргументи обома сторонами, оскільки ці докази є недопустимими з огляду на те, що ці особи не залучені у якості спеціалістів при розгляді справи.

Аналогічно не приймаються у якості доказу висновки, зроблені у акті Ворохтянської селищної ради про обстеження земельної ділянки від 10 березня 2016 року (а.с.10, том 1), оскільки акт не містить обґрунтування висновку щодо площі захоплення частини земельної ділянки.

Також суд не приймає до уваги показання свідків щодо зміщення меж земельних ділянок, оскільки ці показання значення для вирішення спору не мають, а фактичні обставини підлягають доказуванню іншими засобами доказування - порівнянням технічної документації усіх землевласників та фактичного користування землею у процесі проведення судової експертизи.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та представником апелянта ОСОБА_2 долучено фотоматеріали, за допомогою яких візуально можливо визначити взаємне розташування обох земельних ділянок.

Оскільки площа та межі (конфігурація) земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , згідно висновку експерта, не відповідає її правовстановлюючим документам та технічній документації, виготовленій на її ім`я, а невідповідність полягає у збільшенні площі фактичного користування за рахунок земельної ділянки ОСОБА_3 , земельна ділянка якого фактично зменшилася 0,0148 га, тому позов про усунення перешкод у користуванні цією частиною земельної ділянки підлягає задоволенню.

Отже, оскільки позивачу у встановленому законом порядку передана у власність земельна ділянка з визначеною площею та конфігурацією, межі якої погоджені з суміжними землекористувачами, а відповідач не надала суду жодних доказів, які б свідчили про правомірне користування нею земельною ділянкою у тих межах та площі, якою вона фактично користується. Земельна ділянка, яка знаходиться у фактичному користуванні відповідачки ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку, передану у власність ОСОБА_3 , тому цю частину земельної ділянки вона зобов`язана звільнити, а право позивача буде поновлено тоді, коли він матиме можливість безперешкодно використовувати усю площу земельної ділянки у межах, визначених у технічній документації.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Оскаржуваним рішенням суду не обраний ефективний спосіб захисту порушеного права у відповідності до позовних вимог, що суперечить завданням цивільного судочинства.

Вирішуючи даний спір, приймаючи до уваги наявність апеляційної скарги лише відповідачки ОСОБА_1 , безпосередніх прав та інтересів якої рішення суду стосується, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність застосування положень частини 4 статті 367 ЦПК України, так як судом порушені норми процесуального права, які полягали у неповному з`ясуванні обставин справи. Тому апеляційний суд, враховуючи обов`язок суду обирати ефективний спосіб юридичного захисту, вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки встановлено у судовому засіданні, що на земельній ділянці ОСОБА_3 розташована не лише огорожа, яка встановлена ОСОБА_1 , а й частково дерев`яні господарські будівлі. Таким чином, від цих споруд ОСОБА_1 має звільнити частину земельної ділянки, яка належить позивачу.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Частиною 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог покладаються судові витрати, пов`язані із розглядом справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено з матеріалів справи, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 у справі призначено земельно-технічну експертизу, оплату за яку було покладено на позивача ОСОБА_3 (а.с.89-92, том 2).

В матеріалах справи міститься копія заяви на переказ готівки та квитанція № 0.0..1 від 28.06.2019 року про оплату ОСОБА_3 судовому експерту Самулевичу В.М. на суму 12635,00 грн, рахунок за проведення судової земельної технічної експертизи (в тому числі здійснення зйомки спеціалістом-земельновпорядником з використанням геодезичних приладів), які подані до ухвалення постанови по справі апеляційним судом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати на проведення експертизи необхідно розподілити пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . 12635,00 грн понесених судових витрат за проведення експертизи.

В іншій частині судом правильно стягнені судові витрати при частковому задоволенні позову за одну позовну вимогу немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2018 року змінити в частині задоволення позовних вимог.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , зареєстровану по АДРЕСА_4 , фактично проживаючу по АДРЕСА_4 , усунути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , проживаючому по АДРЕСА_4 перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки площею 0,1466 га, розташованою в урочищі Багонник , смт. Ворохта Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий № :21:008:0042, належною йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л.В., зареєстрованому в реєстрі за № 1630, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 10, шляхом звільнення земельної ділянки від огорожі та господарських споруд (склад твердого палива та майстерня) на площі накладання, яка становить 0,0148 га, визначеній згідно висновку №97 судової земельно-технічної експертизи від 30.09.2019 року (рисунок 2 додатку № 2 до висновку експерта) та відповідно до меж земельної ділянки кадастровий № :21:008:0042, визначених у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої на ім`я ОСОБА_3 , відносно меж земельної ділянки кадастровий номер :21:008:0062.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Яремчанським МВ УМВС в Івано-Франківській області 16.05.1996 року, зареєстрованої по АДРЕСА_4 , проживаючої по АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_4 понесені судові витрати за проведення експертизи в розмірі 12635 грн (дванадцять тисяч шістсот тридцять п`ять гривень).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 07 лютого 2020 року.