Єдиний унікальний номер 243/9214/19
Номер провадження 22-ц/804/454/20
Номер провадження 22-ц/804/454/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2019 року (ухваленого під головуванням судді Проніна С.Г. у м. Слов`янськ Донецької області, повний текст складено 15 листопада 2019 року) у цивільній справі №243/9214/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року її поновлено на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року. У зв`язку з невиконанням директором Слов`янського психоневрологічного інтернату ОСОБА_2 зазначеного рішення суду з листопада 2012 року по теперішній час структурними підрозділами Головного управління Національної поліції в Донецькій області ведеться досудове слідство по кримінальному провадженню № 0000101 від 27 листопада 2012 року. 27 листопада 2015 року прокуратурою Донецької області було визначено підслідність та доручено проведення досудового слідства по даному кримінальному провадженню СВ Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області. 08 червня 2016 року постановою прокурора Краматорської місцевої прокуратури Єресько В.М. кримінальне провадження № 0000101 від 27 листопада 2012 року було об`єднано з кримінальними провадженнями № 0000886 від 06 квітня 2016 року та № 0000036 від 07 квітня 2016 року.

17 червня 2016 року вказане об`єднане кримінальне провадження було прийнято до провадження старшим слідчим СВ Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Литвиновим В.В., який 24 березня 2018 року виніс постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. Старший слідчий Литвинов В.В. не виконав покладені на нього службові обов`язки, повно, всебічно та неупереджено не дослідив обставини кримінального провадження. У зв`язку з чим ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду вказану постанову було скасовано. 02 липня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення старшим слідчим ОСОБА_3 В ОСОБА_4 під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000101 від 27 листопада 2012 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.

Вважає, що протиправною, незаконною та неправомірною є бездіяльність Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у винесенні 24 березня 2018 року старшим слідчим Литвиновим В.В. незаконної постанови про закриття кримінального провадження № 0000101 від 27 листопада 2012 року та розцінює це як порушення її прав на справедливий суд й мирне володіння своїм майном, недотримання гарантії реалізації її права управляти державними справами безпосередньо, поширювати та отримувати інформацію, отримати відповідь у визначений ст. 219 КПК України строк, що, у своїй сукупності призвело до душевних страждань, які відчувала позивач через гнів та обурення ситуацією, що склалася, а також відчай та невпевненість, як наслідок цього у своєму майбутньому.

Просила стягнути на її користь з Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 300 456,00 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 15 листопада 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовні вимоги.

В обґрунтування посилається на те,що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи. Суд першої інстанції не встановив факт виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року в частині поновлення її на роботі.

Судом не встановлено факту прийняття слідчим Головного управління Національної поліції в Донецькій області остаточного рішення по кримінальному провадженню № 0000101 в період з 2012 року по 2019 рік.

Суд першої інстанції не правильно застосовано до спірних правовідносин норми ч.2 ст.1, п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, які не підлягали застосуванню.

Судом не застосовані зазначені позивачем норми права.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від представника Головного управління національної поліції у Донецькій області, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що позивачем не доведено, що дії Держави України в особі Головного управління національної поліції у Донецькій області, які полягають у винесені 24.03.20148 року старшим слідчим Литвиновим В.В. незаконної постанови про закриття кримінального провадження №0000101 від 27 листопада 2012 року, які позивач розцінює як причину своїх моральних страждань, є незаконними, оскільки вказана постанова скасована ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 25.05.2018 року і дії протиправними не визнані та на теперішній час досудове розслідування по вказаному провадженню триває.

Крім того, ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», оскільки не встановлено незаконність дій слідчого. Також вважає, що у справі визначено неналежне коло відповідачів.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції з Приморським районним судом м. Маріуполя, з`явився представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області- Гетьманенко О.П.. Середняк Т. М. та представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення повісток (а.с.99-101).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України жодним чином не довела, що дії Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області, які полягають у винесенні 24 березня 2018 року старшим слідчим Литвиновим В.В. незаконної постанови про закриття кримінального провадження № 0000101 від 27 листопада 2012 року, які вона розцінює як причину своїх моральних страждань, є незаконними, оскільки як посилається сама позивач, так і слідує з документів, які містяться в матеріалах справи долучених позивачем при зверненні з даним позовом до суду, вказана постанова слідчого скасована ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 25 травня 2018 року та на теперішній час досудове розслідування по вказаному провадженню триває.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та узгоджується з положеннями статтей 23, 1176 ЦК України.

Статтею 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями частин першої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173 та 1174 цього Кодексу).

Зазначений правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 09 грудня 2010 року. Стягнуто зі Слов`янського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_1 9939,28 грн. у відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до постанови прокуратури Донецької області про визначення підслідності у кримінальному провадженні, 27 листопада 2015 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2012 року за № 0000101 за ч.1 ст. 382 КК України щодо невиконання директором Слов`янського психоневрологічного інтернату ОСОБА_2 рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі було доручено здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні СВ Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області.

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 25 травня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого СВ Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Литвинова В.В. від 24 березня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000101, задоволено та вказану постанову скасовано з підстав передчасного прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те,що їй спричинена моральна шкода, заподіяна відповідачем у результаті винесення 24 березня 2018 року старшим слідчим ОСОБА_3 . незаконної постанови про закриття кримінального провадження № 0000101 від 27 листопада 2012 року. розцінює це як порушення її прав на справедливий суд й мирне володіння своїм майном, недотримання гарантії реалізації її права управляти державними справами безпосередньо, поширювати та отримувати інформацію, отримати відповідь у визначений ст. 219 КПК України строк, що, у своїй сукупності призвело до душевних страждань, які вона відчувала через гнів та обурення ситуацією, що склалася, а також відчай та невпевненість, як наслідок цього, у своєму майбутньому.

Статями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000101 слідчим ухвалювалось процесуальне рішення про його закриття через не встановлення у діях посадових осіб Слов`янського психоневрологічного інтернату складу злочину, передбаченого ст.366 ч.1 КК України.

При скасуванні постанови про закриття кримінального провадження слідчим суддею вказувалось на передчасність рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку із неповнотою проведення слідчих дій ОСОБА_3 , однак не встановлювалась протиправність його дій.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що протиправна бездіяльність органів досудового слідства не доведена.

Саме по собі скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження у справі не свідчить про протиправність його дій, які не є неправомірними в розумінні закону та не можуть бути підставою для відшкодування шкоди. Недоведеним є також факт спричинення моральної шкоди позивачу і наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями слідчого та цією шкодою. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17, в якій суд вказав, що сам факт закриття кримінального провадження у справі за відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.

За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог, враховуючи те, що позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог не надано відповідних доказів протиправності діяння (бездіяльності) органу досудового розслідування, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Позивачем не доведено, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні органами слідства, його посадовими особами, зокрема безпосередньо слідчим, допущені порушення норм кримінально- процесуального права (протиправність дій чи бездіяльності), які призвели до спричинення позивачеві моральної шкоди.

Між тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилалася на те, що діями слідчого про закриття провадження у справі їй спричинено моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення крім статті 1176 ЦК України послався на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України.

Однак судом першої інстанції не враховано, що на виниклі правовідносини зазначений Закон та норми статті 1167 ЦК України не розповсюджуються. Помилкове посилання в мотивувальній частині рішення на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про недоведеність підстав для відшкодування моральної шкоди, а тому посилання на зазначені норми закону в мотивувальній частині рішення слід виключити як зайві.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком суду з їх оцінкою.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та пункт 2 частини 2 статті 1167 ЦК України, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст.368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду від 15 листопада 2019 року змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та пункт 2 частини 2 статті 1167 ЦК України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2020 року.

Судді: