Дата документу 07.02.2020 Справа № 310/9800/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/9800/18 Головуючий у 1 інстанції: Маринін О.В.
Провадження № 22-ц/807/166/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.11.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 42627,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами, Тарифами які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджуються підписом у заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 23 липня 2018 року має заборгованість 112165,13 грн., яка складається з наступного: 39528,91 грн. - заборгованість за кредитом; 24451,75 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 48184,47 грн. заборгованість за пенею та комісією.

На підставі зазначеного просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 112165,13 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.11.2014 року у сумі 63980,66 грн., яка складається з: 39528,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 24451,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також судові витрати 1005,04 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не укладання договору, що свідчить про відсутність цивільних правовідносин між сторонами, необґрунтованість розміру заборгованості, загальна сума заборгованості становить 26048,53 грн., просив, скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду про стягнення з нього заборгованості в розмірі 26048,53 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.11.2014 року, яка містить розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, щодо відмови у задоволенні стягнення пені та комісії банк не користується своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи підтверджено, що 04 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг ( далі Договір 1) шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг (а.с.6).

Позичальник свої зобов`язання виконував неналежним чином, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за Договором 1 в розмірі 48 177,70 грн..

10 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним Договором 1. За умовами вказаної угоди ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 42 627,70 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів в розмірі 1,5% на місяць (18 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, строк дії договору до 30 листопада 2017 року (а.с. 5).

Факт отримання коштів за кредитним договором відповідачем не заперечується.

За розрахунком банку заборгованість ОСОБА_1 за Генеральною угодою за неналежне виконання зобов`язання станом на 23 липня 2018 року становить 112 165,13 грн., з яких: 39 528,91 грн. - заборгованість за тілом кредитом, 24 451,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 48 184,47 грн. заборгованість за пенею та комісією (а.с.4).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Встановлено, що у пункті 2.1. Генеральної угоди сторони узгодили розмір кредиту (42 627,70 грн.), розмір процентів за користування кредитними коштами (1,5% у місяць), розмір щомісячного платежу (1546,53 грн.).

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності між сторонами кредитних правовідносин спростовуються матеріалами справи, а саме: Генеральною угодою (а.с.5), розрахунком заборгованості (а.с.4) та випискою із карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.65-67), якою підтверджується факт здійснення відповідачем платежів на погашення заборгованості за кредитним договором.

Виписки по рахунках/карткам АТ КБ «ПриватБанк» є належними та допустимими доказами надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також погашення позичальником заборгованості за кредитним договором, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття 627 ЦК України).

Отже, з урахуванням підписаної сторонами угоди, домовленості сторін, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 суми непогашеного тіла кредиту та заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність обґрунтування позивачем суми заборгованості спростовуються долученими до позовної заяви: Генеральною угодою та розрахунком заборгованості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності в нього заборгованості лише в розмірі 26 048,53 грн. колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на таке.

Наданий ОСОБА_1 розрахунок заборгованості (а.с.49-50) не відповідає умовам Генеральної угоди, якими передбачено сплату щомісячного платежу в розмірі 1546,53 грн., починаючи з 1 по 25 число кожного місяця у період з 10 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року, для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших видатків. У випадку порушення зобов`язань перед банком ОСОБА_1 дав згоду та доручив банку приймати рішення по розподілу коштів, направлених на погашення заборгованості відповідно до умов договору.

З розрахунку ОСОБА_1 вбачається та підтверджується розрахунком банку та випискою з карткового рахунку (а.с.4-5), що за період з 10 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року платежі відповідача в рахунок погашення заборгованості носили нерегулярний характер.

Так, протягом 2015 року відповідачем не вносились щомісячні платежі в березні та грудні 2015 року; протягом 2016 року кошти на погашення заборгованості відповідачем взагалі не сплачувались, останній платіж в розмірі 831,18 грн. ОСОБА_1 здійснив в січні 2017 року, у період з лютого 2017 року по 30 листопада 2017 року будь-яких інших платежів відповідач не сплачував.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для прийняття до уваги розрахунку ОСОБА_1 .

В той же час, ухвалюючи рішення суду про стягнення на користь банку 24 451,75 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Генеральна угода містить умову щодо сплати відсотків в розмірі 1,5% на місяць в межах дії договору до 30 листопада 2017 року, ставки нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії договору генеральною угодою не передбачено.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи, що строк кредитування за Генеральною угодою до 30 листопада 2017 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими банком після 30 листопада 2017 року.

Згідно з розрахунком банку розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом станом на 30 листопада 2017 року становить 20 400,03 грн. (а.с.4 зворот).

З огляду на зазначене, згідно зч.ч.1,4 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, розміру загальної заборгованості за кредитним договором та стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.11.2014 року у сумі 59 928 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто двадцять вісім грн.) 94 коп., яка складається з: 39 528 грн. (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім грн.) 91 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 20 400 грн. (двадцять тисяч чотириста грн.) 03 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення в незмінній частині не впливають, а направлені на переоцінку доказів.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог 941,42 грн.

ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, з врахуванням часткового оскарження рішення суду першої інстанції та часткового задоволення вимог апеляційної скарги в розмірі 95,47 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 845,95 грн. (941,42 грн. 95,47 грн.).

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 вересня 2019 року у цій справі змінити в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, розміру загальної заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.11.2014 року у сумі 59 928 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто двадцять вісім грн.) 94 коп., яка складається з: 39 528 грн. (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім грн.) 91 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 20 400 грн. (двадцять тисяч чотириста грн.) 03 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 845 грн. (вісімсот сорок п`ять грн.) 95 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова