СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/45/20
ун. № 2-5245/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

при секретарі - Дрозі Т.О.,

без участі сторін,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві скаргу АТ «ПроКредит Банк» на постанову Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Ковтун В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.10.2019 р. у ВП № 35020087, -

ВСТАНОВИВ :

07.11.2019 р. представник АТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з скаргою на постанову Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Ковтун В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.10.2019 р. у ВП № 35020087 та просив суд,

1. Визнати дії Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києва Ковтуна Володимира Володимировича щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.10.2019 у BП № 35020087 незакованими.

2.Скасувати Постанову Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ковтуна Володимира Володимировича про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.10.2019 у BП № 35020087.

3.Зобов`язати Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ковтуна Володимира Володимировича винести постанову про відновлення виконавчого

провадження № 35020087.

В обгрунтування заявлених вимог скарги вказуючи на те, що 24.04.2012 року Святошинським районним судом міста Києва постановлено рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, відовідно до вказаного рішення суду вирішено стягнути з ОСОБА_1 i ОСОБА_2 , солідарно на користь ПАТ «ПроКредит Банк» - заборгованість за кредитним договором від 20.11.2007p. в загальній сумі 120 451 грн. 95 коп., заборгованість за кредитним договором від 05.09.2008p. в загальній сумі 164 859 rpн. 83 коп., заборгованість за кредитним договором від 26.03.2008p. в загальній сумі 17 130 грн. 30 коп., також 1 700 грн. судового збору i 120 грн. витрат на ІT3 розгляду справи, а всього заборгованості: 304 262 (триста чотири тисячі двісті дві) грн. 08 коп.». Вищезазначене рішення набрало законної сили 07.05.2012 року. На виконання даного рішення суду видно відповідні виконавчі листи. 30.10.2019 на адресу AT «ПроКредит Банк» надійшла Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.10.2019 року у рамках виконавчого провадження N. 35020087 за листом про стягнення з ОСОБА_1 6opry у сумі 304 262,08 грн.

В Постанові від 29.10.201 9 як на підставу повернення виконавчого документа стягувачу, деравжний внконавець ОСОБА_3 посилається на п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», та зазначає, що Законом України « Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону на стягнення на нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.. 4 Закону України «Про заставу». Іншого майна aбo коштів боржника під час проведення виконавчих дій не виявлено, що унеможливлює фактичне виконання рішення суду. Як вказує скаржник, постанова від 29.10.2019 прийнята з порушенням ст. 18, ст. 37, ст. 48 ЗУ ‹Про виконавче провадження», враховуючи наведене росили заявлені вимоги скарги задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, зважаючи на положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за їх відсутності, оскільки неявка вказаних не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.03.2005р. між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_1 була укладена Рамкова угода №2288 з додатковою угодою до неї №1 від 29.11.2006р. з лімітом кредитування в сумі 30 000 доларів США строком на 72 місяці (а.с. 16, 17 - копія рамкової і додаткової угоди), згідно яких відповідачкою отримувались грошові транши: від 20.11.2007р. на суму 11 900 доларів США (а.с. 18-19 - копія договору траншу), по якому погоджено графік повернення кредиту та сплати відсотків (а.с. 19 зворот - копія графіку), від 05.09.2008р. на сумі 12 000 доларів США (а.с. 21-22 - копія договору траншу), по якому погоджено графік повернення кредиту та сплати відсотків (а.с. 22 зворот - копія графіку), від 26.03.2008р. на суму 3 000 доларів США (а.с. 24-25 - копія договору траншу), по якому погоджено графік повернення кредиту та сплати відсотків (а.с. 25 зворот - копія графіку).

В забезпечення зобов*язань ОСОБА_1 перед ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», 23.03.2005р. укладено договір поруки №2288-ДПІ з ОСОБА_2 (а.с. 27 - копія договору поруки), до якого 29.11.2006р. були внесені зміни (а.с. 28 - копія угоди про внесення змін до договору поруки).

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24.04.2012 р. вимоги основного позову ПАТ «ПроКедитБанк» було задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «ПроКредит Банк»- заборгованість за кредитним договором від 20.11.2007р. в загальній сумі 120 451 грн. 95 коп., заборгованість за кредитним договором від 05.09.2008р. в загальній сумі 164 859 грн. 83 коп., заборгованість за кредитним договором від 26.03.2008р. в загальній сумі 17 130 грн. 30 коп., а також 1 700 грн. судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи, а всього заборгованості: 304 262 (триста чотири тисячі двісті шістдесят дві) грн. 08 коп.

Вказане рішення суду набуло законної сили, на його виконання 17.10.2012 р. видано виконавчий лист.

30.10.2019 на адресу AT «ПроКредит Банк» надійшла Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.10.2019 року у рамках виконавчого провадження N. 35020087 за листом про стягнення з ОСОБА_1 6 opry у сумі 304 262,08 грн.

В Постанові від 29.10.201 9 як на підставу повернення виконавчого документа стягувачу, деравжний виконавець ОСОБА_3 посилається на п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», та зазначає, що Законом України « Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону на стягнення на нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.. 4 Закону України «Про заставу».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Стаття 1 Закону України «При виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 10 Закону України «При виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «При виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «При виконавче провадження» передбачені права виконавця під час здійснення ним виконавчого провадження, зокрема, виконавець має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; у разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів та ін.

Згідно вимог п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Зокрема ст.447 ЦПК України надає стороні виконавчого провадження право оскаржити до суду рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, якщо порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до приписів ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Так, відповідно до п. 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстру Іпотек відомості стосовно боржника відсутні. На майно боржника накладено арешт, про що внесено відповідні записи до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Разом з тим, суд вважає, що державним виконавцем не було вжито належних заходів щодо розшуку майна боржника, виходячи з наступного.

Стаття 124 Конституції України, ст. 18 ЦПК України гарантують обов`язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 ЗУ "Про виконавче провадження", розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням..

Пунктом 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, встановлено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Відповідно до п. 1.5.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №489/20802 акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як свідчать досліджені в ході судового розгляду даної справи письмові докази, державним виконавцем, зазначені вимоги закону дотримані не були, оскільки ним не було усіх, передбачених законодавством дій для ефективно, своєчасно і в повному обсязі виконання рішення суду.

Більш того, державним виконавцем не надано суду доказів на підтвердження зазначених в оскаржуваній постанові обставин, зокрема, що боржник дійсно не з`являвся на виклики державного виконавця і чи отримував взагалі такі виклики, що був здійснений вихід державного виконавця за адресою боржника, і чому не вдалося розшукати боржника та його майно, хоча суд витребовував у державного виконавця копію матеріалів виконавчого провадження.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії,

З огляду на викладене вище, суд вважає, що заходи вжиті державним виконавцем щодо перевірки майна боржника, не можна вважати належними та такими, що відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Наведен свідчить, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», а державним виконавцем всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» не вжито всіх передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішення суду, як це передбачено п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України та статтею 18 Закону України " Про виконавче провадження".

Повернення виконавчого листа позбавляє позивача реалізувати своє право на примусове виконання судового рішення, тоді як відповідно до п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві є безпідставною і передчасною, а дії державного виконавця неправомірними, а тому приходить до висновку, що подана скарга на дії та рішення державного виконавця є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 76-81, 258-260, 268, 273, 353, 447-453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу АТ «ПроКредит Банк» на постанову Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Ковтун В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.10.2019 р. у ВП № 35020087 - задовольнити.

Визнати дії Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києва Ковтуна Володимира Володимировича щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.10.2019 у BП № 35020087 незакованими.

Скасувати Постанову Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ковтуна Володимира Володимировича про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.10.2019 у BП № 35020087.

Зобов`язати Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ковтуна Володимира Володимировича винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 35020087.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суд через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ: І.В.П`ятничук