Справа № 727/6838/20
Провадження № 2-з/727/15/20
УХВАЛА

17 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: головуючого-судді: Одовічен Я.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Якобишена Тетяна Дмитрівна про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ :

14.08.2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Якобишена Т.Д., до подання до суду позовної заяви звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

У поданій заяві просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , який належить по Ѕ частці у кожного на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Необхідність забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчиняють усі можливі дії для виселення ОСОБА_1 разом із сімєю, вказуючи, що мають намір продати їх родинний будинок.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із наступного:

Так, за змістом ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору. Заборона відповідачеві вчиняти певні дії є видом забезпечення позову, яка спрямована проти активних учинків відповідача, що можуть ускладнити виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 статті).

Згідно розяснень, що надані в п.4 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Вимоги до заяви про забезпечення позову наведені в ст.151 ЦПК України.

Зокрема, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Окрім зазначеного, положеннями ст.154 Кодексу регламентовано, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові…

Як вбачається з поданої до суду заяви, у ній відсутні відомості щодо наявного у позивача майна на території України в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Будь-яких аргументи у заяві про забезпечення позову про відсутність необхідності застосування заходів зустрічного забезпечення заявником наведено не було.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 по справі №183/5864/17-ц дійшов до висновку, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення в майбутньому без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням зазначеного, вивчивши матеріали поданої заяви, суд встановив, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, оскільки позивачем не наведено обґрунтування необхідності забезпечення позову саме вказаним видом та відповідність його вимогам, на забезпечення яких він вживається, не визначено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, що свідчить про недотриманням заявником вимог процесуального законодавства і неврахування необхідності забезпечення розумного балансу інтересів сторін, також заява про забезпечення позову не містить ціни позову, про забезпечення якого просить заявник, а також інших відомостей, потрібних для забезпечення позову.

За таких обставин, заява про забезпечення позову, підлягає поверненню заявнику.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 149- 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Якобишена Тетяна Дмитрівна про забезпечення позову повернути заявнику.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_1 для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Чернівці Одовічен Я.В.