Провадження № 2/161/1174/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

23.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 28.12.2003 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , за час якого у них народилося двоє спільних дітей сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом останніх декількох років сімейного відносини між ними значно погіршилися, що призвело до їх фактичного припинення. На даний час ведення спільного господарства припинено, спільний бюджет відсутній, вони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим, оскільки їхня сім`я існує суто формально. Враховуючи викладене, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 28.12.2003 року Грем`яченською сільською радою Ківерцівського р-ну Волинської обл., актовий запис № 9, та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у її позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що сім`я у них з відповідачем фактично не існує з травня 2019 року. Причиною розірвання шлюбу є те, що вона протягом тривалого часу їздила на заробітки, а відповідач безпідставно її ревнував та намагався в цілому контролювати її життя. Крім того, останній неодноразово приходив додому в стані сп`яніння та влаштовував скандали. Також зазначила, що ОСОБА_2 мав бажання примиритися, однак наразі вона твердо вирішила розірвати з ним шлюб.

Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та пояснив, що під час спільного проживання з позивачкою у нього дійсно виникало почуття ревнощів до дружини, він неодноразово приходив додому в стані алкогольного сп`яніння, а тому був не справедливий у своїх діях по відношенню до дружини. При цьому, він дійсно намагався зберегти шлюб та сім`ю. Вказав, що з травня 2019 року, з моменту припинення фактичних сімейних відносин із позивачкою, він намагався примиритися з ОСОБА_6 , що виразилося в телефонних дзвінках останній.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28.12.2003 року, який зареєстровано Грем`яченською сільською радою Ківерцівського р-ну Волинської обл., актовий запис № 9, свідоцтво серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії № НОМЕР_3 (а.с. 5, 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення в подальшому. В свою чергу, відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу та бажає зберегти сім`ю.

Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц.

Так, відповідач під час розгляду даної справи не заявляв клопотання для надання сторонам строку для примирення, а судом в ході її розгляду не вбачалися будь-які підстави для надання сторонам такого строку.

Як встановлено судом, сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та втрати почуття любові з позивачки.

На даний час, сторони спільне господарство та побут не ведуть, проживають окремо з травня 2019 року.

Разом з тим, судом також встановлено, що з боку відповідача з моменту припинення спільного проживання із позивачкою, не вживалися будь-які дієві заходи, спрямовані на примирення та збереження їх шлюбу та сім`ї.

За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та її неповнолітнім дітям сину, а тому шлюб підлягає розірванню.

Також суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, а тому примушування до його збереження є порушенням права позивачки на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З вищевикладеного слідує, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 768,40 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору, які були понесені нею за звернення до суду з даною позовною заявою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі ст. ст. 24, 55, 56, 112 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 28 грудня 2003 року Грем"яченською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, актовий запис № 9 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 10 лютого 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська