Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1874/18 Головуючий у 1-й інст. Гуцал П. І.
Категорія 23 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 282/1874/18 за позовом керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Агро-Любар», про визнання недійсним та скасування наказу, скасування реєстрації права власності та витребування земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 10 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Гуцала П.І. в смт. Любарі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року керівник Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 17.08.2018 № 6-3249/14-18-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , земельної ділянки на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, за межами населених пунктів, загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :02:001:0140;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42719277 від 28.08.2018, внесене державним реєстратором відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області Шутько О.П.;

витребувати від добросовісного набувача - ОСОБА_2 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га., з кадастровим номером :02:001:0140, розташовану на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, на користь держави.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-2297/14-18-СГ від 02.07.2018 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га., розташованої на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, за межами населених пунктів.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-3249/14-18-СГ від 17.08.2018 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області загальною площею 2,0 га., з кадастровим номером :02:001:0140 для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначеного наказу, 22.08.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано вищевказаний об`єкт нерухомого майна. Право власності за ОСОБА_1 , зареєстровано 28.08.2018 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 42719277 від 28.08.2018).

12.09.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір №2846 купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0140 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, який посвідчено приватним нотаріусом Любарського районного нотаріального округу Соляром Віталієм Миколайовичем, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні відомості.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 231, розташовану на території Вигнанської сільської ради Любарського району, з кадастровим номером :02:001:0140 площею 2,0 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, зареєстровано 22.08.2018. Відомості внесено до реєстру 28.08.2018 державним реєстратором відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської райдержадміністрації Шуть О.П., індексний номер рішення 42719277. Право власності ОСОБА_1 , на вказану землю припинено 12.09.2018 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки серія та номер: 2846, про що приватним нотаріусом Соляром В.М. вчинено запис про державну реєстрацію прав та обтяжень з індексним номером 42970569.

Також, право власності на земельну ділянку, розташовану на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, з кадастровим номером :05:000:0216 площею 2,0 га, з цільовим призначенням для особистого селянського господарства зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 03.07.2018 № 6-2341/14-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність». Підстава внесення запису - рішення приватного нотаріуса Андрушівського районного нотаріального округу Вальчука О.М., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером: 42315146 від 31.07.2018.

Таким чином, ОСОБА_1 , вже отримував раніше безоплатно у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Вказане свідчить, що ОСОБА_1 , попередньо реалізувавши своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства шляхом приватизації земельної ділянки площею 2,0 га., розташованої на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, повторно, безоплатно, на підставі ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України отримав у власність земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :02:001:0140, розташовану на території Вигнанської сільської ради Любарського району, за межами населеного пункту.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 10 березня 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 17.08.2018 року № 6-3249/14-18-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 земельної ділянки на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, за межами населених пунктів, загальною площею 2,0 га., з кадастровим номером :02:001:0140.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42719277 від 28.08.2018 року, внесене державним реєстратором відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області Шутько О.П.

Витребувано від добросовісного набувача ОСОБА_2 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га., з кадастровим номером :02:001:0140, розташовану на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області на користь держави.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду, просить його скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у 2017 році, маючи намір на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із державної власності на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області подав відповідне клопотання до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, однак його клопотання тривалий час не розглядалось. Саме тому у 2018 року від подав клопотання до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про отримання земельної ділянки у власність на території Любарського району Житомирської області у зв`язку з тим, що втратив надію на її отримання на території Андрушівського району. 02.07.2018 року наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області такий дозвіл йому було надано та він отримав земельну ділянку на території Любарського району Житомирської області. Про позитивне рішення по його клопотанню щодо отримання земельної ділянки на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області він дізнався лише по факту реєстрації за ним права власності, яка на його думку була проведена за заявою органу виконавчої влади. Вказаним спростовуються доводи прокурора про те, що станом на момент подання до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області клопотання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області він вже скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що на даний час ОСОБА_1 вживає всі необхідні дії щодо спонукання до укладення угоди про передачу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0216 державі.

В апеляційній скарзі також зазначається, що ОСОБА_3 набув статусу добросовісного набувача земельної ділянки щодо якої виник спір. При цьому порушення органом державної влади порядку відчуження майна, яке перебуває у державній власності, не створює умов для витребування спірного майна у ОСОБА_2 у зв`язку з наявністю волі у Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на вчинення відповідних дій, вираженої в наказі від 17.08.2018 №6-3249/14-18-СГ.

Заявник також вказує, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0140, як об`єкту речових прав, що міг бути предметом спору, вже не існувало, оскільки новий власник земельної ділянки ОСОБА_3 об`єднав декілька земельних ділянок, в тому числі за №:02:001:0140 в одну, з присвоєнням кадастрового номера :02:001:148, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

У відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити. Зазначає, що позов подано без належного обґрунтування, оскільки прокурором не підтверджено наявності підстав для представництва інтересів держави. Зазначає, що з боку управління відсутнє порушення законодавства при передачі земельної ділянки ОСОБА_1 , оскільки при подачі відповідного клопотання він своїм підписом підтвердив той факт, що попередньо не отримував земельну ділянку із державної власності шляхом її безоплатної передачі. Вказує, що оспорювані накази є актом індивідуальної дії, спрямовані на виникнення конкретних правовідносин між Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області і ОСОБА_1 і вичерпують свою дію після реєстрації права. У відзиві також зазначається, що на момент подання позову право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку :02:001:0140 вже було припинено. А тому позовні вимоги є безпідставними.

В суді апеляційної інстанції прокурор Вихристюк О.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечила, надала пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві та рішенні суду.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Гичко О.Р. доводи апеляційної скарги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 до апеляційного суду не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 та представник ТОВ «Агро-Любар» до апеляційного суду також не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що відповідно до Інформації із державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 150302901 від 19.12.2018 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером № :05:000:0216, розміром 2,0 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області є ОСОБА_1 . Підстава набуття права власності: наказ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», серія та номер: 6-2341/14-18-СГ, виданий 03.07.2018 року, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 121 ЗК України, щодо безоплатного отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 га., з кадастровим номером № :05:000:0216.

26 червня 2018 року ОСОБА_1 подав клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення частини сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0102 з правом передачі у власність, розміром 2,0 га., для ведення особистого селянського господарства на території Вигнанської сільської ради Любарського району.

02 липня 2018 року, відповідно до ст. 116, 118, 121, 122, 186-1 Земельного кодексу України, наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-2297/14-18-СГ, надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Любарського району, за межами населених пунктів Вигнанської сільської ради.

Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (01.03).

15 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з проханням затвердити документацію із землеустрою ОСОБА_1 з правом передачі у власність, площею 2,0 га., для ведення особистого селянського господарства на території Вигнанської сільської ради Любарського району.

17 серпня 2018 року, відповідно до ст. 116, 118, 121, 122, 186-1 Земельного кодексу України, наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-3249/14-18-СГ, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Любарського району, за межами населених пунктів Вигнанської сільської ради.

Надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 2,0 га., (кадастровий номер :02:001:0140) для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Любарського району, за межами населених пунктів Вигнанської сільської ради.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 150303052 від 19.12.2018 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером № :02:001:0140, розміром 2 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, є ОСОБА_1 .

22 серпня 2018 року на дану земельну ділянку зареєстровано право оренди земельної ділянки за ТОВ «Агро Любар», , строком на 30 років. Підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі від 22.08.2018 року, укладений між ТОВ «Агро Любар» та ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 150319514 від 19.12.2018 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером № :02:001:0140, розміром 2 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, є ОСОБА_2 . Підстава набуття права власності: договір купівлі-продажу земельної ділянки № 2846 від 12.09.2018 року.

Встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 повторно скористався своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, а після набуття права власності на вказану земельну ділянку передав її в оренду ТОВ «Арго-Любар» і в подальшому відчужив її шляхом укладення договору купівлі-продажу із ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно зі статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 двічі скористався правом безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є ведення особистого селянського господарства, тобто отримав вказані земельні ділянки у власність безоплатно, на підставі статей 116, 118, 121 ЗК України.

Отже, Земельним кодексом України чітко встановлено, що громадяни мають право на набуття права власності на земельну ділянку із земель державної або комунальної власності шляхом їх безоплатної передачі лише один раз по кожному виду використання.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З огляду на наведене Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області допустило порушення дотримання вимог земельного законодавства, неправомірно видало наказ від 17.08.2018 року № 6-3249/14-18-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 земельної ділянки на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, за межами населених пунктів, загальною площею 2,0 га., з кадастровим номером :02:001:0140 та поклало відповідальність лише на ОСОБА_1 , зазначивши, що він своїм підписом засвідчив факт невикористання в минулому права безоплатної приватизації земельної ділянки за даним цільовим призначенням.

Відповідач ОСОБА_1 своє право на одержання земельної для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації використав, отримавши у власність земельну ділянку з кадастровим номером № :05:000:0216, розміром 2,0 га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, тому відведення земельної ділянки з кадастровим номером № :02:001:0140, розміром 2,0 га для ведення особистого селянського господарства безоплатно у приватну власність за рахунок земель, розташованих за межами населених пунктів Вигнанської сільської ради Радомишльського району, суперечить вимогам чинного законодавства.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 17.08.2018 року № 6-3249/14-18-СГ.

Доводи ОСОБА_1 щодо вчинення на даний час дій з відмови від права власності від земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 га., з кадастровим номером № :05:000:0216, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки як зазначено вище, наявність факту безоплатної приватизації земельної ділянки відповідачем ОСОБА_1 вдруге (повторно) по одному і тому ж виду використання - для ведення особистого селянського господарства, прямо заборонено частиною четвертою статті 116 ЗК України.

До того ж як на час розгляду справи судом першої інстанції так і на даний час право власності на земельну ділянку з кадастровим номером № :05:000:0216, розташованої на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, залишається зареєстрованим за ОСОБА_1 .

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Крім того, главою 29 ЦК України визначено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

ЦК України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28 листопада 2018 року у справа № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18).

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами Так, предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Позовні вимоги про витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими, а втручання держави у його право власності є виправданим, оскільки порушення загальновідомого, чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом.

Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі.

З врахуванням того, що доведено незаконне набуття ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 2, 0 га для ведення особистого селянського господарства, який не мав права на її відчуження, й вибуття її з державної власності з порушенням вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її витребування від ОСОБА_2 на користь держави.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Зазначена правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та від 29 травня 2019 року у справі№ 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18).

Покупець, у якого вилучається земельна ділянка, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі ст.661 ЦК України, яка передбачає, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги стосовно неможливості витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_2 на користь держави.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0140, як об`єкту речових прав, що міг бути предметом спору, вже не існувало, а тому провадження у справі підлягає закриттю є безпідставними, оскільки спростовуються правильно обраним позивачем способом захисту речового права шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача спірної земельної ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до ч. 3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки ОСОБА_1 не надав доказів неможливості подання до суду першої інстанції доказів, долучених ним до матеріалів справи, то такі докази апеляційним судом не приймаються.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що районним судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 10 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.08.2020.

Головуючий Судді