ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5583/20 Справа № 213/549/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Євтодій К.С.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі:Прокуратура Дніпропетровської області, Державна казначейська служби України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 30 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства.

В обґрунтування позову зазначив, що 19 вересня 2000 року прокуратурою Інгулецького району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу, якій присвоєно №53009063.

29 листопада 2000 року його було притягнуто в якості обвинуваченого за вчинення злочинів, передбачених ст166 ч.2,3 (перевищення влади або посадових повноважень), ст.172 ч.2 (службове підроблення), ст.198 ч.2,3 (самоправство) КК України (в ред. 1960р.) та застосовано запобіжний захід - підписка про невиїзд.

17 років він незаконно знаходився під слідством та судом, оскільки тільки 21 серпня 2017 року Дзержинський райсуд м.Кривого Рогу визнав його не винним та виправдав на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України в редакції 1960р., у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.141 КК України в редакції 1960р. 11 січня 2018 року апеляційний суд Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 21 серпня 2017 року залишив без змін.

Вважає, що має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, розмір якого слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Оскільки ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 19 вересня 2000 року по 11 січня 2018 року, тобто 207 повних місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 770 661 гривен (на момент звернення до суду з позовом).

Незаконне застосування відносно позивача ОСОБА_1 підписки про невиїзд - письмового зобов`язання не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого та суду; незаконне проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуку на квартирі; незаконне відсторонення від посади; втрати місця служби в міліції, а також втрати довіри до нього та систематична участь у проведенні слідчих дій та в судових засіданнях на протязі 17 років завдали йому глибокі довготривалі душевні страждання.

Душевні хвилювання та думки про своє майбутнє тримали ОСОБА_1 у постійній нервовій та психологічній напрузі на протязі 17 років, що призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми; безсонних ночей, втрати спокою і здоров`я, загострення хвороби та витрат на лікування, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. (а.с.2-4)

03.04.2018 року позивач уточнив позовні вимоги, збільшивши розмір моральної шкоди до 1 200 000,00 грн. (а.с.30-32).

24.05.2018 року позивач уточнив позовні вимоги в частині зазначення попереднього (орієнтовного) розміру суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зазначивши, що вартість надання адвокатом Панченком М.І. послуг за ведення цієї судової справи складає 32 000 грн. (а.с.81).

10.07.2019 року позивач уточнив позовні вимоги, збільшивши розмір моральної шкоди до 1 500 000,00 грн. В обґрунтування, зазначивши, що 16 квітня 2019 року Касаційний кримінальний суд Верхового Суду, за касаційною скаргою прокурора, залишив без зміни вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 21 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року щодо ОСОБА_1 . Таким чином, в рамках кримінальної справи №53009063 (№210/1830/13-к) виправданий ОСОБА_1 , з урахування 10-місячного строку розгляду касаційної скарги прокурора, незаконно перебував під слідством та судом, загалом - 217 повних місяців (а.с.132).

10.01.2020 року позивач уточнив позовну заяву щодо підстав позову, зазначивши, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», вже установлено з 01.01.2020 року мінімальну заробітну плату на рівні - 4 тис.723 грн. на місяць, тому розмір відшкодування мінімальної моральної шкоди на момент розгляду справи судом становить - 1 024 891грн. (а.с.174). Загальний розмір відшкодування залишається незмінним - 1 500 000 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства задоволені частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 977 661 (дев`ятсот сімдесят сім тисяч шістсот шістдесят одну) грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про повне задоволення, заявлених ним позовних вимог.

При цьому, позивач зазначає, що з урахуванням касаційного перегляду його кримінальної справи він безпідставно перебував під слідством і судом 217 повних місяців, у зв`язку із чим, відповідно до норм п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання обґрунтовано збільшив розмір позовних вимог про відшкодування моральної шкоди 1 (одного) млн. 500 тис. грн. Скаржник вважає неправильним висновок суду про те, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави за перебування під слідством та судом протягом 207 місяців, оскільки суд залишив поза увагою той факт, що під час касаційного перегляду справи, він також протягом ще 10 місяців перебував під судом.

Також, позивач не погоджується із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, вважає його заниженим, вказує, що суд не звернув уваги на те, що позивач без відповідної правової підстави на протязі 217 повних місяців перебував під кримінальним переслідуванням. При цьому позивача (підполковника міліції, що займав посаду заступника начальника Інгулецького РВ КМУ МВС України в Дніпропетровській області було безпідставно усунуто від посади, проведено обшук, накладено арешт на майно, перебуваючи під слідством та судом позивач не міг працевлаштуватись на відповідну роботу, створились умови за яких неможливо було народити дитину та виїхати за межі Кривого Рогу для лікування. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував його глибокі, довготривалі душевні переживання, втрату авторитету серед оточення, що призвело до глобальної зміни його життєвого укладу та завдало значних душевних страждань.

В апеляційній скарзі відповідач Державна казначейська служба України, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення ставить питання про його скасування та ухваленя нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Скаржник зазначає, що позивачем не наведено жодних доказів причинного зв`язку між кримінальним провадженням, досудовим розслідуванням та погіршенням здоров`я позивача. Відповідач вказує, що основне захворювання на яке позивач посилається, виникло у останнього у 1997 році після перенесення інфаркту міокарда, тобо за три роки до порушення відносно нього кримінальної справи, що дає підстави вважати, що тяжкий емоційний стан позивача, його душевні переживання, негативні емоційні хвилювання були викликані саме його здоров`ям, проте ніяк не притягненням позивача до кримінальної відповідальності, усі ці висновки в купі, дають можливість встановити, що жодного причинно-наслідкового зв`язку між кримінальним притягненням особи та стражданнями які він зазнав немає. Скаржник вважає, що судом не враховано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду), внаслідок чого розмір морального відшкодування позивачеві безпідставно завищено.

Скаржник наголошує на тому, що у справах про відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю державних органів, позивачами, як правило пред`являється одна вимога - до органу, який завдав шкоду, до Казначейства не пред`являється жодних вимог, тому вважає, що фактично Казначейство повинно залучатись судами у аналогічних справах тільки для «гарантії» подальшого виконання відповідного рішення, оскільки жодних самостійних вимог до цього органу позивачі не пред`являють.

Окрім того, скаржник вказує, що не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, заподіяної іншими суб`єктами, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач Прокуратура Дніпропетровської області просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки вважає його законним і належним чином обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу Державної Казначейської служби, позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Панченко М.І., просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги та задовольнити апеляційну скаргу позивача, збільшивши розмір моральної шкоди до заявлених позивачем вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача ОСОБА_1 та його представника Панченка М.І. , які, кожен окремо в повному обсязі підтримали доводи апеляційної скарги позивача, просили їх задовольнити в повному обсязі із викладених у скарзі та відзиві на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України підстав,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, тоді, як апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2000 року прокуратурою Інгулецького району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області порушено кримінальну справу №53009063 і ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого за вчинення злочинів, передбачених ст.166 ч.2,3 (перевищення влади або посадових повноважень), ст.172 ч.2 (службове підроблення), ст.198 ч.2,3 (самоправство) КК України (в ред. 1960р.) і застосовано запобіжний захід - підписка про невиїзд.

21 серпня 2017 року Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу визнав ОСОБА_1 не винним та виправдав на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України в редакції 1960р., у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.141 КК України в редакції 1960р. (а.с.5-16).

11 січня 2018 року апеляційний суд Дніпропетровської області залишив без змін вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 серпня 2017 року (а.с.17-21).

16 квітня 2019 року Касаційний кримінальний суд Верхового Суду залишив без зміни вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року (а.с.128-130).

Таким чином, судом встановлено, що в період з 19 вересня 2000 року по 11 січня 2018 року, тобто протягом сімнадцяти років і 3 місяців (двохсот семи місяців) позивач безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності - підозрювався та обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.141 Кримінального кодексу України.

Суд першої інстанції частково, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, позивач протягом двохсот семи місяців безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності - підозрювався та обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.141 Кримінального кодексу України, у зв`язку із чим був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжного заходу, арешту майна, та виходчи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив розмір моральної шкоди в сумі 977 661 грн.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його збільшених позовних вимог, щодо незаконного перебування під слідством та судом 217 повних місяців, з урахуванням 10 місяців касаційного перегляду кримінальної справи, суд першої інстанції виходив з того, що цей строк, протягом якого Верховний Суд розглядав касаційну скаргу прокурора, до загального строку незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не відноситься.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та їх наявність для часткового задоволення апеляційної скарги Державної казначейської служби України.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту п`ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Так, судом першої інстанції на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі було достеменно встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 19 вересня 2000 року (дата порушення кримінальної справи) по 11 січня 2018 року (дата ухвалення рішення судом апеляційної інстанції та набрання чинності виправдувальним вироком), який становить 207 місяців (безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.141 КК України.

Встановлені судом обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема: вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 21 серпня 2017 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України в редакції 1960р., у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.141 КК України в редакції 1960р. (а.с.5-16), ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року, якою виправдувальний вирок суду першої інстанції було залишено без змін (а.с.17-21), ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року, якою виправдувальний вирок суду першої інстанції від 21.08.2017 та ухвала суду апеляційної інстанції від 11.01.2018 щодо ОСОБА_1 , залишені без змін (а.с.128-130).

Нормами статті 532 КПК України чітко визначено, що у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

За правилами статті 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, судом першої інстанції правильно було встановлено, що вирок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.141 КК України 1960 року від 21 серпня 2017 року набрав законної сили 11 січня 2008 року після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, тобто вірним є визначений судом строк перебування позивача під слідством та судом, який становить саме 207 місяців, а не 217 місяців, як вважає позивач.

Доводи позивача щодо того, що час перегляду справи судом касаційної інстанції (10 місяців), також входить у строк перебування його під слідством та судом, не заслуговують на увагу, як правильно зазначив суд першої інстанції з посиланням на норму ст.532 КПК України, з дня ухвалення рішення судом апеляційної інстанції 11.01.2018, ОСОБА_1 набув статуса виправданого, що підтверджується ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року, в якій зазначено його статус -виправданий, а отже, його статус обвинуваченого змінився і кримінальне переслідування припинилося (а.с.128).

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення, суд першої інстанції врахував тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, їхній час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя, тривалість моральних страждань та виходчи із засад розумності, виваженості, справедливості, розрахунку: 4723 грн. (розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом) х 207 (повних місяці перебування під слідством і судом) визначив розмір моральної шкоди в сумі 977 661 грн., з яким повністю погоджується і колегія суддів, відхиляючи доводи сторони позивача щодо заниженого розміру та Державної казначейської служби України щодо завишеного розміру відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув дану справу на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права, тобо оскаржуване судове рішення є законним і належним чином обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції, що завдана позивачу шкода підлягає стягненню з Державної казначейської служби України.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є Прокуратура Дніпропетровської області та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.367,369,374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 977 661 (дев`ятсот сімдесят сім тисяч шістсот шістдесят одну) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: