УХВАЛА

13 серпня 2020року

м. Київ

справа № 210/245/18

провадження № 61-11832ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором від 03 серпня 2013 року в розмірі 60 889 грн 74 коп., з яких: 7 344 грн 03 коп. - заборгованість за кредитом; 47 320 грн 01 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 850 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 875 грн 70 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суди, відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», виходили з того, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03 серпня 2013 року відсутнє погодження сторонами істотних умов кредитного договору. Натомість, у графі «бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна»/Gold» відсутні будь-які позначення. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг, тарифи банку, якими визначені кредитні правовідносини, не містять підпису ОСОБА_1 , тому не можуть бути складовою частиною укладеного договору. Наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості не є документом первинної бухгалтерської документації, оскільки не підписаний відповідальною особою - представником АТ КБ «ПриватБанк», якщо ж це є його копія, то вона не завірена належним чином. Крім того, у позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн, однак заборгованість за кредитом зазначено у розмірі 7 344,03 грн. Позивачем не доведено заявлені вимоги належними та допустимими доказами.

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову в загальному розмірі становить 60 889 грн 74 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа № 210/245/18 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені в малозначній справі.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2020 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов