ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«06» лютого 2020 року м. Херсон

Справа № 668/630/14-ц

Провадження № 22-ц/819/317/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.
Полікарпової О. М.
секретарШибінська А. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С. І. від 02 грудня 2019 року у справі за поданням старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторії Олегівни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року старший державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко В. О. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області знаходиться зведене виконавче провадження № 59813560 з виконання виконавчого листа № 668/630/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування вартості безпідставно набутого рухомого майна у сумі 12 181,00 гривень та 962,64 гривень відшкодування витрат, понесених за проведення судової експертизи.

01 серпня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи і майно та попереджено про відповідальність за неподання декларації. Вказану постанову направлено сторонам виконавчого провадження.

Посилаючись на те, що боржником рішення суду не виконано, декларацію не подано, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення не здійснено, виклики до державного виконавця залишені без реагування, а представник стягувача повідомив, що боржник систематично з дружиною виїжджає на відпочинок за кордон, що підтверджено довідкою прикордонної служби України, старший державний виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №668/630/14-ц, виданим 23 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування вартості безпідставно набутого рухомого майна у сумі 12 181,00 гривень.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2019 року подання старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторії Олегівни задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 668/630/14-ц, виданим 23 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування вартості безпідставно набутого рухомого майна у сумі 12 181,00 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та Конвенційних норм, просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що державний виконавець не довів його ухилення від виконання зобов`язань та факту його обізнаності щодо відкритого 01 серпня 2019 року виконавчого провадження. Дії державного виконавця щодо встановлення місця проживання боржника, розшуку його майна, не можуть свідчити про його ухилення від виконання зобов`язань. Виклики та вимоги державного виконавця йому не надходили та не були вручені. Застосоване судом обмеження його у праві виїзду за межі України не відповідає усталеній практиці Європейського суду з прав людини.

В судове засідання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не з`явилися, належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у їх відсутність в порядку ст. ст. 372 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції старший державний виконавець Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яке є правонаступником Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко В. О. апеляційну скаргу не визнала, просить її відхилити, ухвалу суду залишити без змін. Пояснила, що виконавчий лист пред`явлено до виконання стягувачем повторно. ОСОБА_1 обізнаний з рішенням суду і необхідністю його виконання, однак свідомо ухиляється від його виконання. Постанову про відкриття виконавчого провадження було направлено ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у виконавчому листі, яка співпадала з адресою, зазначеною у довідці відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради. Після відкриття виконавчого провадження, вона телефонувала ОСОБА_1 за телефоном, номер якого зазначено у Реєстрі адвокатів, зобов`язала його надати декларацію про доходи, як самозайнятої особи та сплатити борг, на що боржник повідомив, що не буде виконувати рішення суду.

Заслухавши доповідача, державного виконавця, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія суддів вважає її не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що додані до подання матеріали виконавчого провадження свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, яке набрало законної сили та виконується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а вжиті державним виконавцем заходи, спрямовані на виконання рішення суду, не досягли бажаного результату.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 23 жовтня 2014 року Суворовським районним судом м. Херсона видано виконавчі листи № 668/630/14-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування вартості безпідставно набутого рухомого майна у сумі 12 181,00 гривень та витрат понесених за проведення судової експертизи в сумі 962,64 грн. Виконавчі документи перебували на примусовому виконанні у Суворовському відділі державної виконавчої служби і були повернуті стягувачу 18 грудня 2018 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення /а. с. 211, 214/.

Постановами старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко В. О. від 01 серпня 2019 року відкрито виконавчі провадження ВП № 59677742, ВП № 59677839 з виконання вище зазначених виконавчих листів, які постановою від 14 серпня 2019 року об`єднано у зведене виконавче провадження № 59813560 /а. с. 207, 208, 210, 213/.

Вище зазначені постанови направлені боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, однак були повернуті до ВДВС за закінченням терміну зберігання /а. с. 206/.

З відповіді Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою зазначеною у виконавчих документах /а. с. 198/.

З актів державного виконавця Суворовського РВДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області від 27 і 28 серпня 2019 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_1 , зі слів сусідів, не проживає, квартира продана; за адресою: АДРЕСА_2 (місце роботи) боржник ОСОБА_1 не знаходиться більше року, місце перебування його не відоме /а. с. 199, 200/.

З відомостей ІС ДП «НАІС» вбачається, що ОСОБА_1 неодноразового перетинав державний кордон України, у період з 2014 по 2019 роки /а. с. 233/.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших, і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст. 1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 3 ст. 441 ЦПК України регламентовано, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; недопущення в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; неповідомлення виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; нез`явлення на вимогу виконавця; ненадання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Виконавчі листи неодноразово зверталися стягувачем до примусового виконання, однак 18 грудня 2018 року були йому повернуті без виконання на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» /а. с. 211/.

ОСОБА_1 є практикуючим адвокатом, здійснює індивідуальну адвокатську діяльність, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України.

Виходом державного виконавця за зареєстрованим місцем проживання і роботи складено акти від 27 і 28 серпня 2019 року про відсутність боржника за вказаними адресами /а. с. 199-200/.

Старший державний виконавець Кузьменко В. О. у телефонному режимі повідомила ОСОБА_1 про необхідність виконання судового рішення та зобов`язала надати декларацію про доходи, однак він відмовився від виконання рішення суду та надання декларації про доходи.

Згідно довідки Державної прикордонної служби, ОСОБА_1 з грудня 2014 року регулярно виїжджає за межі України, у 2019 році - п`ять разів /а. с. 233/.

За інформацією стягувача ОСОБА_2 , наданою до ВДВС, боржник разом з дружиною ОСОБА_3 систематично відпочивають за кордоном, і остання розміщує в соціальній мережі Facebook публікації про відпочинок, що підтверджується наданими стягувачем скрін-копіями від 13 серпня, 07 березня, 07 січня 2019 року, 25 липня 2018 року та співпадає з інформацією Державної прикордонної служби України про перебування ОСОБА_1 за межами України /а. с. 235/.

Стягнута за судовим рішенням сума грошових коштів з ОСОБА_1 , виходячи з його статусу, способу життя і дозвілля, не є обтяжливою для боржника і може бути ним погашена за наявністю такого бажання.

Встановлення судом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України вплинуло на виконання ним зобов`язань, про що свідчить сплата ним боргу за виконавчим провадженням 24 і 26 грудня 2019 року та 23 і 29 січня 2020 року /а. с. 258 - 260/.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань за рішенням суду, вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання результату не дали, тому застосування судом тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є обґрунтованим, відповідає положенню закону про застосування такого заходу, переслідує мету виконання судового рішення, яке є обов`язковим до виконання за приписами національного законодавства, і таке обмеження знаходиться у балансі між правами людини (свобода пересування) та публічним інтересом - виконанням судового рішення і отриманням стягувачем присудженої до виплати грошової суми.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що державний виконавець не довів ухилення його від виконання зобов`язань, до уваги колегією суддів не приймаються та підлягають відхиленню, оскільки ОСОБА_1 знав про існування рішення суду, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 12 181,00 грн, брав участь у судових засіданнях, оскаржував його до суду апеляційної інстанції, подавав заяву про виправлення в ньому описок, що свідчить про його обізнаність щодо наявності зобов`язання про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_2 , водночас, з часу набрання вказаним рішенням суду законної сили не вчинив жодних дій щодо його виконання і погашення боргу.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що він не знав про відкриття 01 серпня 2019 року виконавчого провадження є безпідставними та підлягають відхиленню, оскільки копію постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Враховуючи, що постанови про відкриття виконавчого провадження були направлені за встановленою державним виконавцем адресою місця проживання боржника, а ОСОБА_1 , всупереч вимогам ч. 4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», не повідомив державного виконавця про зміну місця проживання, вважається, що він повідомлений про початок чергового примусового виконання рішення.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Згідно з частиною 3 зазначеної статті, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування судом тимчасового обмеження боржника - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відповідає вище зазначеним критеріям, воно ґрунтується на законі: ст. 441 ЦПК України, ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», переслідує легітимну мету - захист права стягувача ОСОБА_2 на отримання стягнутої судовим рішенням грошової суми, є пропорційним балансу прав божника - праву стягувача і публічному інтересу - втручанню держави та сприятиме погашенню боргу.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують, тому підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 10 лютого 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова
Судді: П. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова