Справа № 279/6007/19
Провадження 2/279/388/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого-судді Коваленко В.П.,

за участю секретаря Петрук О.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні в м. Коростень справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Лісівщинської сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, яка складається з належного спадкодавцю житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказав, що як спадкоємець за заповітом після смерті матері звернувся 11.10.2019 року до приватного нотаріуса Коростенського районного округу Зіневич С.О. з заявою про прийняття спадщини, нотаріусом йому було роз`яснено, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на житловий будинок, нотаріус відмовляє йому у видачі свідоцтва про право власності. А тому позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Територіальної громади в особі виконавчого комітету Лісівщинської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутність, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати дану справу на підставі наявних матеріалів, без фіксації технічними засобами. Відповідно до вимог ч.3ст.200 ЦПК України суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 а.с. 6 ). Ще при житті, 06.07.2001 року секретарем Лісівщинської сільської ради Коростенського району посвідчено заповіт, яким ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона законом матиме, право заповіла ОСОБА_1 . Даний заповіт зареєстровано в реєстрі № 48. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано. ( а.с. 9).

Згідно довідки № 837/02-26 від 19.10.2018 року, виданої Лісівщинською сільською радою слідує, що згідно запису в господарської книги № 1 за 2001- 2005 роки Лісівщинської сільської ради Коростенського району, особовий рахунок № НОМЕР_2 , в житловому будинку АДРЕСА_1 був зареєстрований та фактично проживав ОСОБА_3 до дня свої смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).На день смерті разом з ним дійсно постійно в даному будинку була зареєстрована, проживала дружина покійного ОСОБА_2 , 1924 року народження, яка вела спільно з померлим господарство. ОСОБА_2 розпоряджалася особистими речами померлого, фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка вступивши у фактичне володіння належним померлому майном.Присадибна земельна ділянка розміром 0,50 га на якій розташований даний житловий будинок, згідно рішення виконкому №41 від 20.10.1999 року належить померлому ОСОБА_3 , але правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку померлим на день смерті не виготовлені. ( а.с. 8)

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . На час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право власності на таке нерухоме майно. Відповідно до положень ст.ст.100, 101 ЦК УРСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 "Особиста власність"цього ж кодексу не пов"язувала наявність такого права з його обов"язковою державною реєстрацією.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Зіневича С.О. із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріус обґрунтовано відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. ( лист відома а.с. 10)

Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про визнання права власності є такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 392, 1233,1268,1297 ЦК України , суд -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с. Лісівщина Коростенського району Житомирської області, мешканцем АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за заповітом, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Коваленко В.П.