Номер провадження 2/754/2556/20
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2020 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого-судді - Панченко О.М.

при секретарі - Чехун Ю.В.

за участі представника позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей.

Позивачка мотивує вимоги тим, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 26.08.2005 року. За час шлюбу у них народилися діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Шлюб виявився невдалим, рішенням Деснянського районного суду м. Києва 04.04.2018 року його було розірвано. У липні 2016 року відповідач виїхав з квартири і з того часу фактично припинив виконувати батьківські обов`язки щодо спільних дітей у необхідному для їх віку та визначеному законом об`ємі. Ніяких взаємин з дітьми не підтримує, не бере участі у їх вихованні, розвитку, матеріально не забезпечує. Діти проживають разом з нею, вона займається їх вихованням та матеріальним забезпеченням. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно дітей в судовому порядку. Крім того, з нього також повинні бути стягуватися аліменти на утримання дітей.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено її підготовчий розгляд.

Представник позивача в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, що викладені у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, оскільки утримується в державній установі «Київський слідчий ізолятор». В своєму листі адресованому на адресу суду визнав позов в повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей та стягнення аліментів на їх утримання.

Представник третьої особи: Орган опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надіславши листа з проханням проводити судовий розгляд без участі представника.

Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення в підготовчому засіданні в зв`язку з визнанням позову відповідачем у справі.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем було зареєстровано 26.08.2005 року. За час шлюбу у них народилися діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Як зазначила у позовній заяві позивачка, її шлюб виявився невдалим, рішенням Деснянського районного суду м. Києва 04.04.2018 року його було розірвано. У липні 2016 року відповідач виїхав з квартири і з того часу фактично припинив виконувати батьківські обов`язки щодо спільних дітей у необхідному для їх віку та визначеному законом об`ємі. Ніяких взаємин з дітьми не підтримує, не бере участі у їх вихованні, розвитку, матеріально не забезпечує. Діти проживають разом з нею, вона займається їх вихованням та матеріальним забезпеченням. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

З огляду на викладене, взявши до уваги надані докази, суд вважає встановленим, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, тому має бути позбавлений відносно них батьківських прав.

Щодо вимог позову про стягнення аліментів на утримання дітей, то судом було встановлено наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому частинами 1, 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання законного обов`язку по утриманню своїх неповнолітніх дітей, чим порушує їх права, то суд приходить до висновку про стягнення аліментів з нього в примусовому порядку у розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до повноліття дітей, при цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів визнається самим відповідачем, є розумним, відповідає інтересам дітей й не порушує інтересів відповідача.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 768.40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави та на користь позивачки судовий збір у розмірі 768.40 грн.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 150, 152, 155, 164,165,192 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 81,141, 280-283 ЦПК , суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16.10.2019 року і до досягнення повноліття дітьми.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768.40 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 768.40 грн.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 (утримується в Київському слідчому ізоляторі вул. Дегтярівська, 13 м. Київ), ІПН НОМЕР_1 .

Третя особа - Орган опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації адреса м. Київ, Контрактова площа, 2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: О.М. Панченко