Справа №345/5532/19
Провадження № 2/345/224/2020
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.02.2020 р. м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Сухарник І.І.
секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.
розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, суд
що позивач звернулася до суду із даним позовом мотивуючи тим, що її баба ОСОБА_4 з дідом ОСОБА_5 проживали у своєму будинковолодінні по АДРЕСА_1 . Дідо ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя 27.11.2003 р. склав на неї заповіт, однак спадщину вона не приймала, так як жила ще баба. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її баба ОСОБА_4 , яка за життя 26.11.2003 р. теж склала на неї заповіт, яким усе своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, яке буде належати їй на час смерті заповіла їй. Відповідачі по справі являються рідними дітьми спадкодавців. Відповідач ОСОБА_2 на спадкове майно не претендує і до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Відповідач ОСОБА_3 звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом, проте він не є спадкоємцем, який прийняв спадщину і, як і відповідач ОСОБА_2 вони обоє не мають прав на обов`язкову частку у спадковому майні, так як є працездатними. Після смерті спадкодавців відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . Листом нотаріуса від 18.11.2019р. за № 1094/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 з підстав відсутності реєстрації права власності на дане будинковолодіння. Згідно довідки виконкому Боднаріської сільської ради № 675 від 11.06.2019 р. спадкодавець ОСОБА_5 був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_1 та був забудівником. Із змісту положень Цивільного Кодексу Української РСР та "Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", затвердженої наказом Міністерства комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13 грудня 1992 р., право власності особи на збудований будинок до 13 грудня 1992 р. могло підтверджуватись записом у по господарській книзі чи свідоцтвом про право власності, виданим на підставі рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів про оформлення права власності на будинок. З наведених підстав ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на будинковолодіння в цілому по АДРЕСА_1 .
У судове засідання позивачка ОСОБА_6 не з`явилася, однак від неї та від її представника адвоката Кобзана Р.М. подані до суду заяви про підтримання позову, а справу просять розглядати у їхній відсутності та не заперечують проти винесення заочного рішення (а.с. 45, 56).
Відповідач ОСОБА_2 теж у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, просить їх задоволити, а справу просить слухати без її участі (а.с. 52).
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання йому рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки та шляхом подання оголошення на сайт суду (а.с. 58).
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК Укураїни, разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення
Суд, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:
З матеріалів справи вбачається, що спадкодавці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 являються дідом та бабою позивачки, були зареєстровані і проживали все життя у будинковолодінні по АДРЕСА_1 і дідо ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був забудівником даного житлового будинку, що стверджується довідко виконавчого комітету Боднарівської сільської ради № 675 від 11.06.2019 р. (а.с. 14, 21).
Відповідка ОСОБА_2 являється матір`ю позивачки, яка при одруженні змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 7, 8). На даний час відповідачка ОСОБА_2 проживає у с. Вільхівка, Іршавський район, Закарпатська область, згідно довідки виконкому Вільхівської сільської ради № 296 від 03.04.2019 р. (а.с. 11).
Позивачка при одруженні змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с. 6).
Відповідач ОСОБА_3 являється сином спадкодавиці ОСОБА_4 , який 27.08.2019 р. звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за законом (а.с. 26). Однак, з будь-яким позовом з приводу цього до суду не звертався та зустрічний позов не подавав.
За життя дідо позивачки ОСОБА_5 заповітом від 27.11.2003 р. все своє майно заповів позивачці (а.с. 12).
Баба позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).
За життя ОСОБА_4 заповітом від 26.11.2003 р. заповіла все своє майно позивачці (а.с. 20).
Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.
За змістом ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу, або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Постановою нотаріуса від 18.11.2019 р. позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на право власності спадкодавця на спадкове будинковолодіння та на спадщину також претендує син спадкодавця ОСОБА_3 (а.с. 18, 26).
Із довідки виконкому Боднарівської сільської ради № 188 від 29.05.2019 р. вбачається, що згідно із записом в по господарській книзі № 6, ОСОБА_4 постійно проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с. 21).
Із змісту положень Цивільного Кодексу Української РСР та "Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", затвердженої наказом Міністерства комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13 грудня 1992 р., право власності особи на збудований будинок до 13 грудня 1992 р. могло підтверджуватись записом у по господарській книзі чи свідоцтвом про право власності, виданим на підставі рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів про оформлення права власності на будинок.
З огляду на наведене, суд вважає, що та обставина, що дідові позивачки не видавалося свідоцтво про право власності на спадковий житловий будинок, забудівником якого він був, не може позбавляти фактичного права власності на цей будинок ОСОБА_5 .
Оскільки, на час смерті діда позивачки, остання не приймала спадщину за заповітом, то ОСОБА_4 проживаючи у спадковому будинковолодінні, вважається такою, що прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка.
Інших осіб, які б на час смерті діда позивачки ОСОБА_5 прийняли після його смерті спадщину за законом, судом не встановлено.
Відповідачка ОСОБА_2 на спадкове майно не претендує та відмовиллася від нього і не зверталася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини (а.с. 50).
Також, судом встановлено, що інших спадкоємців за заповітом немає, та немає спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, які визначені ч. 1 ст. 1241 ЦК України.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що за таких обставин, за позивачкою слід визнати право власності на вищевказане спадкове майно за заповітом після смерті баби.
На підставі ст. ст. 1217, 1225, 1268-1270, 1273, 1274 ЦК України та керуючись ст. ст. 223, 263265 ЦПК України, суд
Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на будинковолодіння в цілому по АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий