Справа № 265/5327/20
Провадження № 2/265/1480/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Козлов Д.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов`язання прийняти листки непрацездатності,-

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовною заявою до відповідача в якому просить суд:

визнати звільнення під час хвороби та карантину на підставі наказу №187 від 10 липня 2020 року незаконним, та скасувати вказаний наказ;

поновити на посаді кондуктора громадського транспорту автоколони КП «МТТУ» з 10 липня 2020 року;

стягнути з відповідача місячну середню заробітну плату в розмірі 8971,62 грн., та за час вимушеного прогулу з 10 липня 2020 року по 17 серпня 2020 року в розмір 20747,01 грн. та по день ухвалення рішення суду;

стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20747,01 грн.;

зобов`язати відповідача прийняти до оплати листки непрацездатності за весь час лікування.

Ознайомившись із даним позовом та доданими до нього матеріалами, суд приходить до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху з наступних підстав.

Згідно п.3, 10 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Всупереч вказаній нормі позивач ОСОБА_1 не зазначає в позовній заяві ціну позову, та не зазначає підтвердження того, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також згідно ч.6 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.1 ст. 28ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

У позовній заяві позивачка зазначає, що вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак не надає жодного підтвердження на зазначення адреси своєї реєстрації. Вказана обставина не дає змоги перевірити, чи підсудна вказана справа Орджонікідзевському районному суду міста Маріуполя.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому, зокрема, зазначена вимога немайнового характеру (зобов`язати відповідача прийняти до оплати листки непрацездатності за весь час лікування), та дві вимоги майнового характеру (стягнення середньої заробітної плати, стягнення моральної шкоди).

Стосовно вимоги немайнового характеру, то суд зауважує, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (складає на момент подання позовної заяви 840,80 грн.)

Стосовно вимог майнового характеру, суд виходить з наступного.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 р. у справі №910/4518/16 погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники-позивачі були звільнені від сплати судового збору.

Велика Палата підтвердила, що стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними винагороди за виконану роботу в передбачений законом строк.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою. Тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому за відповідні вимоги працівники-позивачі повинні сплачувати судовий збір у порядку, встановленому законом.

Отже, проаналізувавши вказані норми, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в частині вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимога про стягнення середньої заробітної плати в розмірі 20747,01 грн., є самостійною вимогою майнового характеру, та за яку, згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», підлягає сплаті судовий збір в розмірі 840,80 грн..

Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20747,01 грн., то суд зауважує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц роз`яснив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

У зв`язку з цим, за вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 слід сплачувати судовий збір, як за вимогу майнового характеру, тобто 840,80 грн.

Отже, необхідним є сплата судового збору в загальному розмірі 2522,40 грн. (840,80 грн. вимога немайнового характеру, та дві вимоги майнового характеру в загальному розмірі 1681,60 грн.)

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175,177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, необхідно усунути виявлені недоліки позовної заяви, а саме: сплатити судовий збір, надавши відповідні документи на адресу суду у встановлений термін, зазначити ціну позову, надати підтвердження про те, що позивачкою не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, надати підтвердження зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача.

За таких обставин, керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов`язання прийняти листки непрацездатності - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в мотивувальній частині недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

На ухвалу в частині сплати судового збору може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Ухвалу складено та підписано 18 серпня 2020 року.

Суддя Козлов Д.О.