Справа № 162/995/19
Провадження № 2/162/61/2020
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року смт Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області у складі судді Глинянчука В.Д.,

за участі секретаря судових засідань Смаль Т.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

встановив:

1. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 24 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 02 січня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 19 лютого 2020 року.

Підготовче провадження у справі закрито 14 травня 2020 року з призначенням судового розгляду на 17 червня 2020 року.

Розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою свідка.

Відповідач ОСОБА_1 на судовий розгляд справи не з`являлась, будь-яких заяв, клопотань не подавала.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у судові засідання не з`являлися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Справу розглянуто 07 серпня 2020 року з участю позивача, представника позивача та проголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

2. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_5 . Після смерті спадкодавця залишилось нерухоме майно, спадкоємцем якого за законом є позивач.

Позивач у встановлений законом строк та спосіб звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак через відсутність державної реєстрації успадкованого ОСОБА_1 не може оформити своїх прав. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду.

2.1 Стислий виклад сторони позивача у судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Понікарчик І.А. позов підтримали.

ОСОБА_2 звернула увагу суду, що спадкове майно набуте спадкодавцем ще до його шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 і є особистою власністю ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_5 розірвали шлюб у травні 2017 року. У зв`язку з цим відповідач ОСОБА_1 не може претендувати на спірне майно. Сини спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на час відкриття спадщини були зареєстровані у спадковому будинку, однак фактично там не проживали. У передбачений законом строк вони не звернулися із заявою про прийняття спадщини, а отже не прийняли її.

3. Стислий виклад позиції відповідачів.

Відповідач ОСОБА_1 будь-яких заяв по суті справи суду не подала.

Відповідач ОСОБА_4 подав суду письмову заяву, в якій зазначив, що заперечує проти позовних вимог позивача.

Відповідач ОСОБА_3 у заяві від 14 травня 2020 року вказав про визнання позову.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

У відповідності з свідоцтвом про народження НОМЕР_1 матір`ю ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_1 .

З акту добровільного поділу житлового будинку від 15 серпня 1988 року слідує, що ОСОБА_5 сплатив ОСОБА_7 3500 карбованців грошової компенсації за належну їй частку у вказаному нерухомому майні. В подальшому будинок буде належати ОСОБА_5 .

Відповідно до рішення Любешівського районного суду Волинської області від 04 травня 2017 року у справі № 162/379/17, яке набрало законної сили 16 травня 2017 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано. Із змісту рішення слідує, що ОСОБА_5 одружився з відповідачем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Рудка Любешівського району Волинської області.

Згідно з довідкою Любешівської селищної ради № 3692 від 05 вересня 2019 року за спадкодавцем ОСОБА_5 зокрема значився житловий будинок по АДРЕСА_1 . Заповіт Любешівською селищною радою не посвідчувався. На день смерті спадкодавця у будинку були зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до довідок Любешівської селищної ради про склад сім`ї від 16 травня 2017 року та 22 січня 2018 року у житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які там не проживають.

З акту про фактичне не проживання громадян на території Любешівсської селищної ради від 06 лютого 2020 року, довідки Любешівської селищної ради № 2359 від 07 серпня 2020 року слідує, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не проживають у будинку по АДРЕСА_1 з 2015 року.

З матеріалів спадкової справи Любешівської державної нотаріальної контори № 160/2019 слідує, що позивач ОСОБА_1 у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини по смерті сина ОСОБА_5 . Державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно.

У спадковій справі відсутні заяви відповідачів про прийняття спадщини по смерті ОСОБА_5 .

Згідно з відомостями технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна будинковолодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку з прибудовою.

V. Норми права, які застосував суд.

Пунктом 11 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) визначено, що право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

У відповідності до частини першої статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статей 1216-1218 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої, другої статті 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

У відповідності з частиною першою статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із статтею 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1259 ЦК черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У відповідності зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітомчи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою, другою статті 1269 ЦК встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщинине проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусуабо в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною другою статті 2 цього Закону встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

VІ. Мотиви суду щодо позовних вимог.

У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першої статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи наведені докази, суд констатує, що позивач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем першої черги майна померлого ОСОБА_5 , у встановлений законом строк та спосіб прийняла спадщину, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У суді встановлено, що спірний житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 є особистою власністю спадкодавця ОСОБА_5 . Спадкодавець на день смерті не перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , а тому у розумінні статей 1222, 1261-1265 ЦК остання не є спадкоємцем зазначеного майна померлого.

Натомість відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 як діти спадкодавця входять до першої черги спадкоємців за законом. Між тим, необхідно визнати, що вони не вчинили передбачених законом дій для прийняття спадщини по смерті батька.

Аналіз процитованих вище положень законодавства дає підстави для висновку, що прийняття спадщини відбувається двома шляхами. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем («присутніх спадкоємців»), встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини («відсутніх спадкоємців»), єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, яка подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Реєстрація місця проживання та місце проживання є різними юридичними категоріями. Для прийняття спадщини шляхом постійного проживання необхідно бути «присутнім спадкоємцем», тобто фактично постійно проживати із спадкодавцем. Сама по собі реєстрація із спадкодавцем в одному і тому ж житлі не дає підстав для прийняття спадщини у такий спосіб.

У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини по смерті батька проживали з ним окремо, у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не звертались, позову до суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини не подавали тощо. Таким чином, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вважаються такими, що не прийняли спадщини по смерті ОСОБА_5 .

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позову, рішення суду слугуватиме підставою для державної реєстрації права позивача ОСОБА_1 на спадкове нерухоме майно.

VІІ. Питання розподілу судових витрат.

Позивач при поданні позовної заяви сплатив 768,40 гривень судового збору.

У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати.

Позивач разом з позовом заявила клопотання про покладення на неї судових витрат, що не суперечить положенням частини третьої статті 13 ЦПК.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 264, 265 ЦПК, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) визнати власником нерухомого майна у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яке згідно даних технічного паспорта приватного підприємства «Сатар» від 12 вересня 2019 року розташоване по АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку «А-1», прибудови «а».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2020 року.

Суддя В.Д. Глинянчук