Дата документу 03.02.2020 Справа № 554/327/17
Провадження № 2/554/227/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Колесніченко О.П.,

за участю учасників справи:

представник відповідача: адвокат Висота І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.02.2012 року у розмірі 34389,19 гривень, та судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 23.02.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір із ОСОБА_1 про отримання кредиту у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту наплатіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Позичальник зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.12.2016 року утвориласьзаборгованість у розмірі 34389,19 гривень, яка складається із 2442,20 гривень заборгованості за кредитом, 26396,87 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 3436,35 гривень заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500, 00 гривень штрафу (фіксована частина), 1613,77 гривень штрафу (процентна складова).

Оскільки в добровільному порядку відповідач зобов`язання не виконує, позивач просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.02.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.

Заочним рішенням від 23.03.2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк»до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

17.12.2019 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення суду від 23.03.2017 року.

Ухвалою суду від 28.12.2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано заочне рішення суду від 23.03.2017 року, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач надіслав до суду відповідь на заяву про перегляд заочного рішення, в якій просив позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Вказав, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування.

Згідно виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Щодо строків позовної давності позивач зазначив, що строк випущеної картки до останнього дня 01.2016 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 17.01.2017 року - до спливу строку позовної давності.

Згідно відзиву на позовну заяву, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказала, що в анкеті-заяві від 23.02.2012 року відсутня сума кредиту 2500 гривень, в ній не зазначена процентна ставка. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася, погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах , що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Вбачається, що Умови та Правила неодноразово змінювалися, а остання редакція доступна лише 01.04.2012 року, при тому що заява підписувалася 23.02.2012 року.

Таким чином, відсутня можливість перевірити правильність нарахування заборгованості по тілу кредиту та за простроченим тілом кредиту. Відповідно до розрахунку позивача, останній платіж було зроблено 12.12.2013 року в розмірі 240 гривень. Проте зняття банком протягом зазначеного періоду грошових коштів з банківської картки відповідача на погашення кредитної заборгованості, а також автоматичне списання поточних боргів шляхом збільшення загальної суми кредитного боргу, не свідчить про визнання відповідачем боргових зобов`язань, а отже не перериває строку позовної давності. Таким чином, позивач тільки 19.01.2017 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23.02.2012 року, що вказує на пропуск строку позовної давності в три роки, і від позивача до суду не надходило клопотання про його поновлення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність.Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторони позивача, враховуючи положення ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Висота І.А. позов не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог. Вказала, що дійсно з позивачем відповідач уклала кредитний договір, з сумою кредиту відповідач погоджується, це було 2500 гривень. Позивач пропустив строк позовної давності, оскільки 12.02.2013 року був зроблений останній платіж, автоматичне списання коштів не перериває позовної давності, а до суду банк звернувся лише у січні 2017 року, і клопотання про поновлення строку позовної даності позивачем не подавалося. Крім того, не може бути два види відповідальності, відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та правилами; заява без суми договору і не передбачає збільшення кредитного ліміту.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 23.02.2012 року ОСОБА_1 з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», в якій відповідач висловила згоду на укладення договору з банком шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодилась, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено ліміт 2500 гривень.

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно з випискою по рахунку останній платіж на погашення заборгованості було зроблено 12.12.2013 року в розмірі 240 гривень. Інших дій з платіжною карткою відповідач не здійснювала (а.с.95-97).

Позивач наполягає на тому, що відповідач повинна сплатити банку заборгованість по кредиту в загальній сумі 34389,19 гривень.

Відповідач заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України.

Згідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було надано кредитну картку, на якій зазначено термін її дії січень 2016 року (а.с.106 довідка про видачу кредитних карт).

Користуючись кредитними коштами, ОСОБА_1 періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом.

Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Як зазначалося вище, строк дії виданоїОСОБА_1 картки встановлено до січня 2016 року і цей факт не було спростовано відповідачем.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених обставин і факту пред`явлення банком позову 19.01.2017 року, тобто в межах позовної давності з часу закінчення строку дії картки (січень 2016 року), вимоги відповідача про пропуск банком позовної давності суперечать положенням статті 256, частин першої та п`ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України, тому заява відповідача про сплив позовної давності не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті та враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України згідно яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи викладене вище, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості по тілу кредиту 2500 гривень.

Що стосується стягнення процентів, пені та штрафів, то ці позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони не зазначені в анкеті-заяві позичальника. Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, суд відхиляє, оскільки вони не підписані боржником.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, суд відхиляє доводи позивача щодо узгодження порядку нарахування процентів за користування кредитом та неустойки.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Слід стягнути з відповідача на користь позивача 2500 гривень, в задоволенні інших вимог відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 34389,19 гривень, задоволено позов в сумі 2500 гривень, що складає 7,27 % . За подачу позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600 гривень, отже відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 116,32 гривень (1600 гривень х 7,27% ).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,267,268 ЦПК України, ст.ст.256,257,526,530, ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001 м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.02.2012 року у розмірі 2500 гривень та судові витрати у розмірі 116,32 гривень.

В задоволенні інших вимог позивачу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду .

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001 м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ;

відповідач: ОСОБА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 07.02.2020 року.

Суддя: А.М.Чуванова