УХВАЛА

03 лютого 2020року

м. Київ

справа № 466/3487/16-ц

провадження № 61-2355ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року в справі за позовом Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2016 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в кому просило стягнути з останнього заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 3 964 грн 01 коп., інфляційних втрат в розмірі 880 грн 41 коп. та 3% річних в розмірі 12 грн 03 коп., а всього - 4 856 грн 45 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 3 964 грн 01 коп. заборгованості з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року, 880 грн 41 коп. інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 12 грн 03 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди, задовольняючи позов ЛМКП «Львівтеплоенерго», виходили з того, що обов`язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

У січні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, тобто ціна позову в загальному розмірі становить 4 856 грн 45 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа № 466/3487/16-ц є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом 2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Вказівка в резолютивній частині постанови Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені в малозначній справі.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року в справі за позовом Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води відмовити.

Суддя В. С. Жданова