Справа №242/814/20
Провадження №2-о/242/167/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Хацько Н.О., секретар судового засідання Дурова Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Селидове цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

За участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Котенко Н.В.,-

встановив:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 21 серпня 1991 року. В обґрунтування своєї заяви вказала, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Донецьк, Донецької області, знаходилася на обліку як новонароджена дитина в МСЧ ДМЗ міській лікарні №5 м. Донецька по вул. Клінична, б.11. 24 серпня 1991 року проголошено незалежність України. На цей період заявник, як малолітня особа проживала у АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з рідною сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У 1996 році навчалася у СШ №75 м.Донецьк та закінчила навчання у 2005 році. У 2012 році переїхала до смт. Курахівка та до теперішнього часу проживає за адресою АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Донецьк заявник народила дочку ОСОБА_5 , та ІНФОРМАЦІЯ_5 народила сина ОСОБА_6 .

У 2011 році заявниця звернулася до Куйбишевського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області із заявою про отримання паспорту громадянина України, але отримала довідку від 11.03.2011 року за №3070, оскільки її мати втратила свій паспорт громадянина України та неможливо було підтвердити факт перебування батьків заявника у громадянстві України. 2019 року заявник звернулася до Селидівського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області та отримала відповідь, де їй запропоновано надати рішення суду яким підтверджується факт постійного проживання на території України батьків (або одного з них), з якими вона, як неповнолітня дитина на той час, постійно проживала, станом 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. Просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживала разом із матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , як неповнолітня дитина, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заявник ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Котенко Н.В., у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила обставини зазначені ОСОБА_1 у заяві. Зазначила, що дійсно з дня народження 1989 року заявниця проживала разом із нею спочатку у м.Донецьк, а потім, у 2012 році переїхали до смт. Курахівка Донецької області. Також, зазначила, що з народження ОСОБА_1 перебувала на обліку у міські й лікарні №5 м.Донецька, з 1996 року навчалася у СШ №75 м.Донецька та закінчила навчання у 2005 році.

. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.03.2020 року відкрито провадження у справі.

Суд, заслухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідка, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк, Куйбишевський район, що підтверджує витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №9, та копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 07.06.2017 року.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №9 вбачається, що батьками ОСОБА_1 зазначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Після народження ОСОБА_1 знаходилася на обліку, як новонароджена дитина, у МСЧ ДМЗ міської лікарні №5 м.Донецьк, що знаходиться по вул. Клінична, б.11, що підтверджує виписка з історії розвитку новонародженого №1446 від 29.07.1989 року та внесені до неї записи у період з 1989 року по 1992 рік.

Мати заявника ОСОБА_3 з червня 1988 року працювала прибиральницею у АБК 2 шахтоуправління «Куйбишевське» у м. Донецьку. Дані обставини підтверджуються довідкою долученої до матеріалів справи.

У вересні 1996 року ОСОБА_1 було зараховано до 1 класу школи І-ІІ ступеню №75 м.Донецька, що вбачається з копії особової справи. Також з копії особової справи №66 учениці 1 класу школи І-ІІ ступеню №75 м.Донецька вбачається, що місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 , та зазначено оцінки успішності і поведінки у період з 1996 року по 2003 рік.

Також у 1997 році ОСОБА_1 у ДПА в Куйбишевському районі м.Донецька отримала ідентифікаційний номер.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні зазначав, що надані заявником докази не підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року.

Суд не погоджується із даним твердженням, оскільки судом в ході розгляду справи не встановлено того, що заявник ОСОБА_1 перебував поза межами України.

Крім того, ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу.

Законом України «Про громадянство України», зокрема статтею 3 визначено, що громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом країни «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, зі змінами, суд повинен навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлені факти. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно для того, щоб ОСОБА_1 мала можливість отримати паспорт громадянина України на підставі Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215.

Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Згідно з п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Заявник зазначала, що з народження вона проживала разом із матір`ю на території України та у 2011 році вона зверталася до Куйбишевського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області із заявою про отримання паспорта громадянина України, але отримала довідку від 11.03.2011 року за №3070, оскільки її мати втратила свій паспорт громадянина України та на той час неможливо було підтвердити факт постійного проживання батьків на території України. У подальшому вона звернулася до Селидівського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області за місцем проживання та отримала відповідь, де їй запропоновано надати рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання на території України батьків (або одного з них) з якими вона, як неповнолітня дитина на той час, постійно проживала станом 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Суд звертає увагу, що мати заявника ОСОБА_3 , отримала паспорт громадянина України 07 квітня 2011 року, що підтверджує копія паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Куйбишевським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, та у судовому засіданні доведено, що станом на 24 серпня 1991 року вона працювала прибиральницею у АБК 2 шахтоуправління «Куйбишевське» у м. Донецьку та разом з нею проживала її малолітня дитина ОСОБА_1 .

Пункт 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215 визначає, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи надані заявником докази, те, що встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для набуття громадянства України за територіальним походженням на підставі п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215, суд вважає доведеним у судовому засіданні факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживала разом із матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , як малолітня дитина, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживала разом із матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , як малолітня дитина, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.08.2020 року.

Суддя Н.О.Хацько