10.02.2020 Справа № 696/1404/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Луцаєвській Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (прож. по АДРЕСА_1 ) до Кам`янської міської ради Черкаської області (знаходиться по вул. Г. Майдану, б. 37 в м. Кам`янського району Черкаської області) про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

В грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась в суд з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після смерті батька позивач та її мама свої спадкові права нотаріально не оформляли, але фактично володіли і користувалися його спадковим майном.Тобто є такими які прийняли спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама позивача ОСОБА_3 .

Позивач як спадкоємець першої черги після смерті батьків частково прийняла спадщину. Отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину по закону.Оформити право власності в порядку спадкування на гараж, який на законних підставах був побудований її батьками не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на нього.Через дану обставину нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, по документальному оформленню права на гараж.

Дана перешкода у оформленні позивачем своїх спадкових прав на вищевказане майно після смерті батьків і стала предметом даного позову та підставою звернення до суду.

В судове засідання позивач не з`явилась, попередньо подавши до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився , однак в матеріалах справи , є заява за підписом міського голови, в якій він просить суд розглядати справу без участі їхнього представника, позовні вимоги визнають, не заперечують проти задоволення позову Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що цивільний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.Частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 ЦК України передбачено- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права інтересу.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Так матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія НОМЕР_1 , виданого 21.10.1992 року Кам`янським районним відділом ЗАГС Черкаської області, актовий запис № 181 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть , серія НОМЕР_2 , виданим 19.11.2000 року відділом реєстрації актів громадського стану Кам`янського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 199 ( а.с.5).

Позивач після смерті батьків, в порядку спадкування по закону через нотаріуса оформила свої спадкові права, зокрема на квартиру та банківський вклад.Дана обставина підтверджена свідоцтвом про право на спадщину по закону від 28.05.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 874, спадкова справа № 252 за 2002 рік (а.с.8).

До спадкової маси окрім вищевказаного майна, ще входить гараж збудований батьками позивача по АДРЕСА_2 ) на який відсутні у позивача правовстановлюючі документи, та який має на меті успадкувати позивач.

Через дану обставину, державним нотаріусом Кам`янської державної нотаріальної контори Жовтяковою В.К. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.Постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 13.12.2019 року ( а.с.15).

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р. який діяв на час відкриття спадщини) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав до державної нотаріальної контори заяву про її прийняття або фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Отже спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини , а від іншої частини відмовитись .Спадкоємець , який прийняв частину спадщини , вважається таким , що прийняв усю спадщину .

Тобто позивач ОСОБА_1 відповідно до ст. 529 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.) як спадкоємець першої черги є такою яка прийняла усю спадщину яка входила до маси спадкового майна після смерті батьків.

Вирішуючи питання про спадкування спірного гаража, та визнання за позивачем права власності на нього, суду необхідно з`ясувати на яких підставах набули на нього права покійні батьки позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з архівного витягу № 152-р/05-08 від 17.05.2017 року протоколу -9 засідання виконкому Кам`янської міської Ради депутатів трудящих, Смілянського району Черкаської області від 14.05.1964 року, що подружжю Новосад (спадкодавцям) виконком міськради депутатів трудящих надав дозвіл на будівництво гаража розміром 6х12 м. на території двору жилих будинків машбудзаводу на відстані 2 м. від існуючих сараїв з виїздом в двір дитячої консультації і музичної школи (а.с.9). Питання набуття права власності на той час регулювалося наступними правовими актами, зокрема ЦК УРСР 1963 року, Законом СРСР "Про власність в СРСР", Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема визначали умви та правові наслідки будівництва, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності членів сім`ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, можуть бути майстерня, інше мале підприємство у сфері побутового обслуговування, торгівлі, громадського харчування та інших галузях господарської діяльності, жилі будинки і господарські будівлі, машини, устаткування, транспортні засоби, сировина, матеріали та інше майно, потрібне для самостійного ведення господарства.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п"яти як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року передбачала можливість реєстрації будинків з обслуговуваннями їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яку провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих, але наявність вказаної реєстрації не була визначена ЦК УРСР1963 року, Законом СРСР «Про власність в СРСР » як підстава для виникнення права власності.

Таким чином, за змістом вказаних нормативних актів підставою виникнення у громадянина права власності на нерухоме майно був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства. Ці правові акти не пов"язували виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України, ухваливши на засіданні судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року постанову у справі № 6-137цс13, предметом якої був спір про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування.

До 05 серпня 1992 року Закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

Враховуюче зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Вказаний гараж був збудований подружжям Новосад впродовж 1964 року. Дане підтверджено технічним паспортном на гараж АДРЕСА_2 (а.с.12-14). Підставою для побудови вказаного гаража було рішення виконавчого комітету Кам`янської міської Ради депутатів трудящих від 14 травня 1964 року .

Вказане свідчить, що подружжя Новосад за власні кошти, з отриманням всіх необхідних погоджень, збудували гараж який став їхньою власністю по завершенню будівництва в 1964 році.

Таким чином, будівництво гаражу було погоджено з виконавчим комітетом міської ради, а тогочасне законодавство визначало підставою виникнення у громадянина права власності на нерухоме майно сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства, діючі в той час акти не пов`язували виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації, не встановлювали для громадян процедури здачі об`єкту в експлуатацію та не містили обов`язку у її проходженні, а отже спадкодавці як батько так і мати позивача (подружжя Новосад) правомірно набули на нього право власності, в порядку встановленому, діючим на момент закінчення будівництва, законодавством.

Суд вважає, що спірний гараж, на який спадкодавці набули права власності за життя, увійшов до складу спадщини після їхньої смерті.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР 1963 року є правом, а не обов`язком спадкоємця. Строк отримання свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 561 ЦК УРСР 1963 року не обмежений у часі, зокрема, вказаною статтею встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Неотримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, відсутність державної реєстрації права власності на спадкове майно не позбавляє спадкоємців права володіння та користування успадкованим майном, вони лише не можуть розпорядитися ним без проведення такої реєстрації.

Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створена та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

З метою оформлення спадщини позивач звернулась до нотаріуса, проте отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що свідчить постанова від 13.12.2019 року у зв`язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючих документів на майно.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяжень, що виникли до 01 січня 2013 року, визначаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визначення державою такого права, а не підставою його виникнення.

Оскільки спірний гараж, який побудований у 1964 році, є предметом спадкування, а отже з огляду на відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує право спадкодавця на право власності на спірне спадкове майно, ОСОБА_1 , як спадкоємиця померлих, яка фактично вступила в управління та володіння гаражем, а отже прийняла спадщину, може заявляти вимоги щодо визнання за нею права власності на гараж, який належав їм з мамою з часу відкриття спадщини після смерті батька, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тепер належить тільки їй з часу відкриття спадщини після смерті мами, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Вартість спірного спадкового майна, відповідно до технічного поспорта, станом 02.07.2019 року становить 10 560 грн..

Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права .

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати (відсутності) документа який засвідчує його право власності.

Отже оскільки позивач є спадкоємцем по закону першої черги, від спадщини не відмовлялась, та є такою яка прийняла спадщину, тому суд зважаючи на мотивовану законність даного рішення , вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року, ратифікованої 17.07.1997 року, ст.ст. 5, 6, п.5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст.529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст.ст.15,16,190, 328, 392 ЦК України, ст. ст.4 12, 13, 78, 89, 206, 210, 211, 247, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_1 (прож. по АДРЕСА_1 ) до Кам`янської міської ради Черкаської області (знаходиться по вул. Г. Майдану, б. 37 в м. Кам`янського району Черкаської області) про визнання права власності в порядку спадкування та відкрити провадження у справі- задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 виданий Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області 14 грудня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_4 право власності на гараж № НОМЕР_5 розташований по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батьків ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення .

До дня початку функцінування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаютьсясудами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII "Перехідні положення " ЦПК України.

Суддя :