Справа № 379/25/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2020 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Бакал О.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Тараща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ріжківської сільської ради Таращанського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер батько позивача ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 . Обоє батьків позивача проживали до дня смерті по АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємцем матері за заповітом, в тому числі і на 1/2 частину спадкового житлового будинку, яка належала його матері в спільному майні подружжя, але право власності на яку не було оформлено нею за життя.

В зв`язку з відсутністю у нього документів, що посвідчують право власності спадкодавця на згадану частку, і як наслідок, неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, останній звернувся через свого представника до суду з даним позовом.

Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 85/2012 та №38/2014, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер батько позивача ОСОБА_2 . У період шлюбу, батьками позивача було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який у відповідності з вимогами КпШтС України та в подальшому на підставі СК України став належати їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 частині. Спадкоємцем за заповітом всього майна батька позивача був ОСОБА_4 (матеріали спадкової справи).

08.08.2012 мати позивача - ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, вищезгаданого житлового будинку (а.с.16).

29.12.2013 мати позивача ОСОБА_3 померла, так і не встигла оформити своє право власності на свою частку (1/2) у праві власності спільного сумісного майна подружжя (а.с. 9).

За життя мати позивача ОСОБА_3 06.08.2012 року склала заповіт, посвідчений секретарем В.Севастянівської сільської ради Христинівського району Черкаської області та зареєстрований в реєстрі за №34, яким заповіла житловий будинок з надвірними спорудами, присадибну земельну ділянку, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона матиме право за законом на день смерті вона заповіла своєму синові, позивачу по справі ОСОБА_1 (а.с. 10).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Так, у позивача виникло право і на спадкування 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , яку (частку) його мати за життя не виділила із спільного майна подружжя.

На частину спадщини позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. А у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спадкового будинку позивачу було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.12.2019, в зв`язку, з тим, що померла ОСОБА_3 (мати позивача) за життя не отримала право власності на частку у спільному майні подружжя, хоча заяву про виділення належної їй 1/2 частки у праві власності спільного сумісного майна подружжя подавала, але Свідоцтво про право власності на майно не отримувала і право власності не реєструвала(а.с.19).

Через неможливість оформити свої спадкові права як спадкоємець за після померлої матері та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Зважаючи на те, що вказаний вище спадковий житловий будинок було здобуто під час шлюбу батьків позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , свідоцтво про право власності на житловий будинок від 20.06.1990 (а.с.18), тому він у відповідності з вимогами КпШтС України та в подальшому, на підставі СК України, став належати їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 частині кожному. А тому позивач має право, як спадкоємець за заповітом на його 1/2 частину, як на частку матері в спільному майні подружжя.

Рівність же часток подружжя у майні набутому за час шлюбу визначено ст..ст.60,70 СК України, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того, ч.2 ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Той факт, що вищевказаний житловий будинок належав на праві спільної сумісної власності батькам позивача підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.06.1990, випискою з по господарської книги №243 від 16.12.2019, копією технічного паспорта від 26.10.2016 (а.с. 18-19, 41-43).

За даними технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 до житлового будинку відносяться наступні господарські будівлі та споруди: житловий будинок, сарай, літня кухня, гараж, вбиральня, споруди. Загальна площа приміщень будинку становить 73,1 кв.м., житлова площа 21,5 кв.м. Інвентаризаційна вартість будинку становить 141930 гривень (а.с.21-23).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації .

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Враховуючи дані обставини та виходячи з того, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов.

Керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 19, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ПК України, статтями 182, 392, 1216, 1218, 1223, 1268, 1270, 1297 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на спадкове майно, що складається з однієї другої частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 73,1 кв.м, житловою площею - 21,5 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду і через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін