Провадження № 2/641/105/2020 Справа № 641/9590/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання - Павленко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просить в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 компенсацію половини вартості транспортного засобу - автомобіля «Toyota Camry», 2012 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , в розмірі 229035,00 грн., відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що із відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.02.2014, судовим рішенням від 10.12.2018 шлюб було розірвано. Під час шлюбу було набуто майно, а саме транспортний засіб - автомобіль «Toyota Camry», 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_2 , VIN № НОМЕР_1 , який було зареєстровано на ім`я відповідачки 05.07.2016. Вартість транспортного засобу згідно висновку судової експертизи становить 458070,00 грн. Оскільки автомобіль є неподільним майном, на теперішній час він не перебуває у власності відповідача, позивач не заперечує проти виплати йому компенсації вартості належної йому у майні частки.

Відповідачем ОСОБА_2 до суду надано відзив на позов, в якому остання вказує, що спірний транспортний засіб є її особистою приватною власністю, оскільки придбаний за запозичені у грудні 2013 року кошти, а не за спільні кошти подружжя. На теперішній час транспортний засіб не перебуває у її власності, оскільки нею особисто відчужений на користь третьої особи. Крім того, відповідач вказує, що визначена позивачем ринкова вартість не підтверджена жодними належними доказами.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. В подальшому, до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Пономаренко Д.В. у судовому засіданні заперечували проти вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на позов, просили відмовити у задоволенні позову, в подальшому у судові засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.02.2014.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2018 у справі № 641/5937/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.

08.06.2019 відповідач ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та змінили своє прізвище на « ОСОБА_5 ».

На запит суду з Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України отримано інформацію, що 05 липня 2016 року на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано транспортний засіб - автомобіль «Toyota Camry», 2012 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6341/1/4458 від 05.07.2016.

12.09.2018 за договором комісії № 7089/18/007335 комітент ОСОБА_5 доручила комісіонеру ТОВ «Автоконсалтинг Україна» вчинити за її рахунок від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу - автомобіля «Toyota Camry», 2012 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , за узгодженою між сторонами ціною.

Того ж дня, 12.09.2018 між ТОВ «Автоконсалтинг Україна» та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля «Toyota Camry», 2012 року випуску, VIN № НОМЕР_1 .

За клопотанням позивача було призначено судову автотехнічну експертизу, згідно висновку № 9636 від 28.05.2019 середня вартість автомобіля «Toyota Camry», 2012 року випуску, станом на 28.05.2019 складає 458070,00 грн.; вартість експертизи в розмірі 1570,00 грн. сплачена позивачем ОСОБА_1 в повному обсязі.

Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст. 69 СК України.

Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

При цьому, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України).

Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В ході розгляду справи підтверджено та не оспорюється сторонами, що спірний транспортний засіб було придбано в період перебування у шлюбу, однак відповідач вказує, що цей автомобіль було придбано за її особисті кошти, а саме за позичені нею в грудні 2013 року у ОСОБА_9 кошти, а тому є її особистою власністю.

На підтвердження цього відповідачем надано копію тексту розписки від 15.12.2013, в якій вказується, що вона позичила у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в розмірі 176000,00 грн. на придбання автомобіля.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 підтвердив, що 15.12.2013 позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 176000,00 грн. на придбання нею транспортного засобу.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до положень ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є також речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги ; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що для сплати вартості спірного транспортного засобу були використані її особисті грошові кошти, відсутні підстави вважати спірний транспортний засіб її особистою приватною власністю.

Що стосується наданого відповідачем ОСОБА_2 висновку експерта Шаповалова В.І. від 24.09.2019 за № 183-В щодо ринкової вартості спірного транспортного засобу, його результати суд оцінює як один з доказів, однак сприймає висновок судової автотехнічної експертизи, виконаний судовим експертом ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса належним доказом визначення ринкової вартості спірного майна.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 вимоги підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію половини вартості транспортного засобу - автомобіля «Toyota Camry», 2012 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , в розмірі 229035,00 грн. (двісті двадцять дев`ять тисяч тридцять п`ять гривень 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір в розмірі 2290,35 грн. та витрати на проведення судової експертизи в розмірів 1570,00 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Суддя: Д. Є. Боговський