Справа № 567/761/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.08.20 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

з участю представника позивача Бойко Т.С.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернувся орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області. У позовній заяві зазначає, що відповідач, який є батьком малолітньої ОСОБА_2 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не надає кошти на її утримання, не піклується про неї, не спорює належним умов для її проживання.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не забезпечує належних умов для проживання та виховання дитини, мати дитини померла, родичі, які мають можливість та бажання взяти дитину на виховання в свою сім`ю не мають статусу опікунів, а відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо ОСОБА_2 та стягнути з відповідача аліменти на користь дитини на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В підготовчому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що ОСОБА_1 є батьком малолітньої ОСОБА_2 та не виконує батьківські обов`язки щодо її виховання та утримання. Пояснила, що працівники органу опіки та піклування Острозької РДА, та відповідні служби неодноразово проводили бесіди з відповідачем щодо необхідності виконання ним своїх батьківських обов`язків, однак відповідач повідомляв, що він не є біологічним батьком дитини, тому не займається її вихованням. Вказала, що батько дитини не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що подав відповідну заяву.Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні пояснив, що хоча він був одружений та проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 , але не є її біологічним батьком,а тому, не має бажання її виховувати. Оскільки він не визнає її своєю донькою, то не заперечує проти влаштування її в іншу сім`ю. Вказав, що позовні вимоги визнає, оскільки у свідоцтві про народження дитини він вказаний її батьком, а з позовною заявою про оспорювання батьківства він не звертався і жодним чином своє батьківство не оспорював.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 , серія НОМЕР_1 від 17.04.2013, актовий запис №5 її батьками являються ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.7)

З витягу з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №4 від 14.03.2020 встановлено, що 06.08.2014 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , якій після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище - ОСОБА_4 . (а.с.8-9)

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини від 13.03.2020 встановлено, що ОСОБА_2 проживає в будинку, який належить її покійній бабусі де створені всі необхідні умови для виховання та розвитку дитини. Дитина доглянута та забезпечена усім необхідним. (а.с.12)

Згідно довідки від 10.07.2020 та характеристики, ОСОБА_2 навчається в другому класі Могилянівської ЗОШ І-ІІ ст. Острозької районної ради Рівненської області де характеризується виключно з позитивної сторони. Батько не цікавиться навчанням доньки, в школі жодного разу не був. (а.с.13,14)

З свідоцтва про смерті серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.15)

Малолітня ОСОБА_2 перебуває на обліку служби у справах дітей райдержадміністрації, як дитини, яка залишилась без піклування батьків (наказ начальника служби від 13.03.2020 №14). Вона була влаштована на тимчасове проживання, до свого дядька ОСОБА_9 , але на даний момент, проживає в сім`ї тітки ОСОБА_10 , жительки м. Нетішин Хмельницької області, що підтверджується наказами начальника служби у справах дітей від 11.03.2020 № 13 та від 06.07.2020 № 45. (а.с.18,19,20)

ОСОБА_1 не бере ніякої участі в утриманні й вихованні своєї доньки, не цікавиться її життям та здоров`ям, не бачиться з нею, не вітає з днями народження й святами. Відповідач зі своєю співмешканкою проживає окремо, в іншому населеному пункті, що підтверджується довідкою виконкому Оженинської сільської ради від 23.06.2020 №1599, зазначено в характеристиці від 23.06.2020 на ОСОБА_1 та акті обстеження умов проживання від 23.06.2020. (а.с.21,26,31)

За інформацією виконкому Оженинської сільської ради від 23.06.2020 року № 468/02-15 та сусідів ОСОБА_1 за період 2018-2020 років дівчинку за місцем реєстрації батька не бачили. (а.с.21)

11.03.2020 ОСОБА_1 написав письмові пояснення у яких вказав, що хоча він був одружений та проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 , але не є її біологічним батьком. А тому, не має бажання виховувати дівчинку. Оскільки він не визнає її своєю донькою, то не заперечує проти влаштування її в іншу сім`ю. Дана інформація зазначена в письмовому поясненні ОСОБА_1 від 11.03.2020. Крім того, відповідач не заперечує проти того, щоб його було позбавлено батьківських прав, про що склав нотаріально завірену заяву від 13.03.2020, серія НОМЕР_3 . Йому було роз`яснено юридичні наслідки позбавлення батьківських прав. (а.с.24,25)

На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 25.06.2020, було розглянуто питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_2 та прийнято рішення надати такий висновок. ОСОБА_1 зі слів його матері ОСОБА_11 , перебуває на офіційній роботі за межами України за робочою візою, (акт обстеження на предмет фактичного проживання від 12.06.2020, довідка від 23.06.2020 №1601). (а.с.26,27,35)

Згідно акту обстеження умов проживання від 10.04.2020 встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_12 за місцем проживання ОСОБА_10 та її сім`ї в м.Нетішин Хмельницької області, для виховання та проживання неповнолітньої - ОСОБА_2 створено всі умови для проживання, виховання та розвитку. (а.с.33)

З висновку Острозької РДА Рівненської області №1836/01-31 від 26.06.2020, вбачається, що зазначений органи у зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем батьківських обов`язків вирішив рекомендувати позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_2 (а.с.36-37)

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьком є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_4 , яка померла.

З пояснень представника органу опіки та піклування та відповідача, письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, який є батьком малолітньої дитини, не приділяє належної уваги її вихованню, не створює належних умов для її проживання та матеріального забезпечення.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своєї дитини має місце на протязі тривалого періоду часу, що було підставою для застосування щодо нього заходів впливу, виклику на засідання комісії з питань захисту прав дитини та в подальшому для висновку органу опіки і піклування, якими рекомендовано позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належного умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з нього та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природнього здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та пояснень сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбаченого ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дитини бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітньої ОСОБА_2 та відповідно, воно має законну мету .

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

При цьому, оскільки ОСОБА_1 в підготовчому засіданні повідомив, що він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не подав жодного клопотання по справі та визнав позов на підготовчому засіданні, переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своєї дитини.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нею не займався, не піклувався про неї, матеріально не утримував, на час розгляду справи не проявляє інтересу до стану її здоров`я та навчання, не цікавиться її фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_2 .

Статтею 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і суд, одночасно з позбавленням батьківських прав може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Оскільки ОСОБА_1 свою малолітню дитину не утримує, доказів того, що він не являється біологічним батьком дитини відповідачем не подано, клопотань про зупинення розгляду справи від його імені на адресу суду не надходило, то з нього на утримання дитини слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини доходу.

При вирішенні спору судом береться до уваги відсутність у відповідача по справі інших утриманців, його стан здоров`я та стан здоров`я малолітньої дочки. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач інвалідності не має та має можливість працювати, має задовільний стан здоров`я, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 20.07.2020, а тому за правилами ст. 191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Частиною 3 ст. 193 СК України визначено, що аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що малолітня ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді не має опікунів, то аліменти з ОСОБА_1 слід стягувати шляхом відкриття особистого банківського рахунку та перерахування коштів на особистий рахунок ОСОБА_2 в ПАТ "Державний ощадний банк України", відповідно до ч. 3 ст. 193 СК України.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, відчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Окрім того, як вбачається із ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають до стягнення судові витрати по справі.

На підставі ст. 159, 166, 164, 180, 182 СК України, ст.59, 60 ЦК України, керуючись ст. 12, 76, 83, 89, 92, 141, 142, 200, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області (місцезнаходження: м.Острог, просп.Незалежності, буд.14 Рівненська область, ) в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь його малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання, шляхом відкриття особистого банківського рахунку на дитину в ПАТ "Державний ощадний банк України" та сплати аліментів на вказаний рахунок в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.07.2020 до досягнення дитиною повноліття.

Передати малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області для вирішення питання про подальше її влаштування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 серпня 2020 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.