Єдиний унікальний номер № 616/876/19
Провадження № 2/616/33/20
«27» травня 2020 року Великобурлуцький районний суд
в складі: головуючого - судді РИКОВА М.І.
судового засідання ШЕГДИ В.М.
представника позивача ОСОБА_14,
Справа № 616/876/19
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення частки у спільній сумісній власності, визначення порядку користування квартирою та вселення в квартиру,-
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_8 в якій просять: визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , такими: 1/3 частина - ОСОБА_6 , 1/3 частина - ОСОБА_7 , 1/3 частина - ОСОБА_8 ; визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виділити у користування кімнату, розміром 17,30 кв.м. з балконом, ОСОБА_8 виділити у користування кімнату, розміром 12,30 кв.м., у спільне користування виділити кухню, площею 7.9 кв.м, вбиральню 0.9 кв.м, ванну кімнату, площею 2.6 кв.м, коридор 4.0 кв.м та передпокій 7.30 кв.м.; вселити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_8 на користь позивачів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судові витрати, які вони понесли по вказаній справі.
В обґрунтування позову, з врахуванням уточнених позовних вимог, позивачі вказали, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є власниками житлового приміщення, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності з відповідачем ОСОБА_8 Вказана квартира, загальною площею 55,3 кв.м складається з двох кімнат, жилою площею 29,6 кв.м., кухні, площею 7,9 кв.м, вбиральні, площею 0.9 кв.м, ванної кімнати, площею 2.6 кв.м, коридор, площею 4.0 кв.м та передпокій, площею 7.30 кв.м.
Позивач ОСОБА_6 з 01 березня 1991 року по 03 листопада 2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_8 . Шлюб було зареєстровано 01 березня 1996 року у Приколотнянському селЗАГСі Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис № 6 та розірвано рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03.11.2011 року. У шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 , позивач по даній справі. Після отримання рішення суду про розірвання шлюбу в 2011 році, ОСОБА_6 позов про поділ майна не подавала. Вказують, що квартира була приватизована на трьох осіб. Згідно інформації, наданої Великобурлуцьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації право власності на неї станом на 01.01.2013 р. зареєстровано за ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Позивачі є власниками квартири, однак відповідач своїми діями перешкоджає їм володіти, користуватись та розпоряджатись своїм власним житлом. Відповідач позбавляє позивачів можливості зайти у власну квартиру. Відповідач встановив нові вхідні двері, ключів не надає та фізично перешкоджає доступу до житла.
За викладених обставин позивачі звернулись до суду та просять захистити їхні права на свою власність.
Позивачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та представник позивачів ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити та провести розгляд справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_8 жодного разу в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до ст.128 ЦПК України, викликався в судові засідання на 27.03.2020, 05.05.2020, 27.05.2020 (а.с.103, 115,134). Судову повістку отримав особисто 04 квітня 2020 року про що свідчить відмітка в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.115). Крім того, виклик відповідача до суду було здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.84,137). В порушення вимог ч.3 ст.131 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань, а також заперечень від ОСОБА_8 станом на 27 травня 2020 року на адресу суду не надходило.
Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно зі ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 27 травня 2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги повністю підлягають до задоволення.
Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним.
В судовому засіданні встановлено, що загальна площа спірної квартири АДРЕСА_2 , становить 55,3 кв.м, в тому числі жила площа - 29,6 кв.м., квартира складається з: - кімнати, площею 17.3 кв.м, кімнати, площею 12,3 кв.м, кухні, площею 7,9 кв.м, вбиральні, площею 0,9 кв.м, ванної кімнати, площею 2,6 кв.м, коридору, площею 4,0 кв.м, передпокою, площею 7,30 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою), площею 1,2 кв.м, лоджією, площею 1,8 кв.м, що убачається з технічної характеристики квартири (а.с.17).
Відповідно до технічного паспорту, виготовленого на замовлення ОСОБА_6 18 жовтня 2016 року на квартиру АДРЕСА_2 , вказана квартира знаходиться у спільній сумісній власності (а.с.19).
Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 уклали шлюб 01 березня 1991 року, зареєструвавши його у Приколотнянському селЗАГСі Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис № 6. Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03 листопада 2011 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було розірвано. Рішення набрало законної сили 14 листопада 2011 року (а.с.20).
Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ст.370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.
Статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Також слід зазначити, що згідно із ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст.357 ЦК України.
Зокрема, зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Відповідно до довідки від 24.09.2019 за вих. № 236, виданої Великобурлуцьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації, згідно архівних даних та право установчих документів на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , право власності станом на 01.01.2013 року, зареєстровано за ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.09).
Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки позивачам і відповідачу припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності.
Згідно зазначеної довідки Великобурлуцького малого комунального підприємства технічної інвентаризації частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток, а тому оскільки учасників спільної сумісної власності троє, ідеальна частка становить 1/3 частини квартири.
Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд, керуючись законом вважає, що позов в частині визначення частки у спільній власності підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників відповідно в розмірах по 1/3 частці.
Згідно із статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Вказані положення свідчать про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
Вказане право суду випливає також із роз`яснень, які містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 із відповідними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно якого, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.
Вказана квартира згідно технічної характеристики на квартиру складається з кімнати, площею 17.3 кв.м, кімнати, площею 12,3 кв.м, кухні, площею 7,9 кв.м, вбиральні, площею 0,9 кв.м, ванної кімнати, площею 2,6 кв.м, коридору, площею 4,0 кв.м, передпокою, площею 7,30 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою), площею 1,2 кв.м, лоджією, площею 1,8 кв.м.(а.с.17).
Як встановлено в судовому засіданні домовленості щодо порядку користування квартирою сторони не досягли, а тому для зручності сторони бажають встановити порядок користування жилим приміщенням. Виникнення конфліктної ситуації унеможливлює добровільне встановлення порядку користування квартирою між співвласниками, тому позивачі змушені просити суд встановити порядок користування спірною квартирою.
Суд вважає, що порядок користування спірною квартирою, запропонований позивачами, при якому позивачам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виділити у користування кімнату, розміром 17,30 кв.м. з балконом, ОСОБА_8 виділити у користування кімнату, розміром 12,30 кв.м., а у спільне користування виділити кухню, площею 7,9 кв.м, вбиральню 0,9 кв.м, ванну кімнату, площею 2,6 кв.м, коридор 4,0 кв.м та передпокій 7,30 кв.м є доцільним і таким, що відповідає вимогам закону.
Відповідач заперечень щодо встановлення порядку користування квартирою не надав, у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, та не висловив свою позицію щодо встановлення порядку користування квартирою, а тому суд приходить до переконання, що запропонований позивачами порядок користування житлом відповідатиме інтересам всіх співвласників.
Таким чином, суд вважає необхідним також задовольнити позов позивачів в частині визначення порядку користування, встановивши порядок користування спірною квартирою, виділивши в користування позивачам ОСОБА_6 на її 1/3 частку у спільній частковій власності та ОСОБА_7 на його 1/3 частку у спільній частковій власності кімнату, площею 17,30 кв.м. з балконом та залишивши в користування відповідачу ОСОБА_8 на його 1/3 частку у спільній частковій власності кімнату, площею 12,30 кв.м. Кухню, площею 7,9 кв.м, вбиральню, площею 0,9 кв.м., ванну кімнату, площею 2,6 кв.м, коридор, площею 4,0 кв.м та передпокій, площею 7,30 кв.м - залишити у спільному користуванні, оскільки такий порядок користування спірною квартирою не потягне за собою погіршення житлових умов сторін.
Враховуючи встановлені обставини та оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач перешкоджає позивачам ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вільному володінні та користуванні нерухомим майном, співвласником якого вони є, чим порушуються права та законні інтереси позивачів на вільне володіння власністю.
У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що вимоги позивачів про вселення у спірну квартиру є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Позивачі в судовому засіданні також вказали, що не наполягають на стягненню з відповідача витрат по судовому збору та просили віднести судовий збір на їх рахунок, а тому, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, вважає за необхідне судові витрати віднести на рахунок позивачів.
Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, районний суд,-
Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення частки у спільній сумісній власності, визначення порядку користування квартирою та вселення в квартиру - задовольнити.
Змінити правовий режим майна зі спільної сумісної власності, припинивши його, на спільну часткову власність, визначивши по 1/3 частці кожному співвласнику квартири АДРЕСА_2 .
Визначити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_2 :
- виділити в користування ОСОБА_6 на її 1/3 частку у спільній частковій власності та ОСОБА_7 на його 1/3 частку у спільній частковій власності кімнату площею 17,30 кв.м. з балконом;
- залишити в користування ОСОБА_8 на його 1/3 частку у спільній частковій власності кімнату площею 12,30 кв.м;
- кухню, площею 7.9 кв.м, вбиральню, площею 0.9 кв.м., ванну кімнату, площею 2.6 кв.м, коридор, площею 4.0 кв.м та передпокій, площею 7.30 кв.м - залишити у спільному користуванні.
Вселити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у квартиру АДРЕСА_2 .
Судові витрати віднести на рахунок позивачів.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивачі мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Мачухи Полтавського району Полтавської області, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 27 липня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Мачухи Полтавського району Полтавської області, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Великобурлуцьким РВ ГУМВС України в Харківській області 10 квітня 2012 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Судове рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 27 травня 2020 року, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29 травня 2020 року.

Головуючий - Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ