Справа № 209/2140/20
Провадження № 2/209/910/20
РІШЕННЯ
іменем України

17 серпня 2020 року м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретарі Полухіної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат» про нарахування та стягнення середньомісячної заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДМК» про нарахування та стягнення середньомісячної заробітної плати. Просить зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний комбінат» провести виплату заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи з середньомісячної заробітної плати, як це відбувалось в період з листопада 2018 року і по березень 2020 року включно; зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний комбінат» доплатити різницю у сумі 19683 гривні з квітня 2020 року по червень 2020 року між посадовим окладом ОСОБА_1 який становить 9591 гривня та середньомісячною заробітньою платою (розрахунок якої проводився, виходячи із базового періоду вересень-жовтень 2018 року) , та в подальшому проводити щомісячні виплати згідно ст.119 КЗпП України. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з квітня 2008 року працює слюсарем з контрольно-вимірювальних приборів та автоматики доменного участку цеху КВПтаА ПАТ «ДМК». 09.11.2018 року позивача було увільнено від роботи в зв`язку із призовом на військову службу до лав Збройних сил України на посадах офіцерського складу строком на один рік. Згідно вимог ч.3 ст. 199 КЗпП йому під час служби виплачувалося відповідачем грошове забезпечення в розмірі середньомісячного заробітку. В квітні 2020 року позивач продовжив службу в збройних силах України на підставі контракту про проходження військової служби на посаді офіцерського складу. З цього часу позивач зазначає що він отримує грошове забезпечення в розмірі середньомісячного заробітку в розмірі меншому ніж за попередній період, що на його думку не відповідає вимогам діючого законодавства. Вважає дії відповідача по виплаті грошового забезпечення в неналежному розмірі такими що не відповідають вимогам закону та порушують його право на оплату праці.

Ухвалою суду від 27 липня 2020 року провадження у справі відкрито.
Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву /а.с. 39-43/, згідно якого позов не визнав повністю, вказавши, що дійсно позивачу в квітні 2020 року було здійснено перерахунок отриманого середнього заробітку у відповідності до абз. 3, 4 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою КМУ від 08..02.1995 року №100, тобто в розмірі середньомісячної заробітної плати за останні два календарних місяці що передували події а саме переходу на службу по контракту. Вважає дії по перерахунку та вилпаті правомірними просить відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини:
З квітня 2008 року позивач ОСОБА_1 працює слюсарем з контрольно-вимірювальних приборів та автоматики доменного участку цеху КВПтаА ПАТ «ДМК», що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 5-6/. 09.11.2018 року позивача було увільнено від роботи в зв`язку із призовом на військову службу до лав Збройних сил України на посадах офіцерського складу строком на один рік, що підтверджується копією наказу Міністра оборони України від 09.11.2018 року. Згідно вимог ч.3 ст. 199 КЗпП йому під час служби виплачувалося відповідачем грошове забезпечення в розмірі середньомісячного заробітку, що підтверджується розрахунковими листками /а.с. 46, 47/, В квітні 2020 року позивач продовжив службу в збройних силах України на підставі контракту про проходження військової служби на посаді офіцерського складу, що підтверджується копією контракту /а.с. 53-54/. З цього часу позивач отримує грошове забезпечення в розмірі середньомісячного заробітку в розмірі меншому ніж за попередній період у відповідності до абз. 3, 4 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою КМУ від 08..02.1995 року №100, тобто в розмірі середньомісячної заробітної плати за останні два календарних місяці що передували події а саме переходу на службу по контракту, що підтверджується відомістю /а.с. 48/.
Суд вважає встановленим наявність фактів, якими частково обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.
Згідно ч.2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.
Згідно ст. 119 КЗпП На час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Контракт для проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу з особового складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду або продовження військової служби. Про це свідчить п. 26 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 (далі Положення № 1153).
Крім цього, підтвердити факт проходження працівником військової служби за контрактом можуть копія наказу військової частини (формування), де продовжує військову службу мобілізований працівник, а також довідка військової частини про проходження особою військової служби за контрактом.
Днем фактичної демобілізації вважають день виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби. Таке виключення оформляють наказом військової частини, а також робиться відповідний запис у військовому квитку (пп. 3 та 4 Положення про військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу і п. 3 Положення про військовий квиток офіцера запасу, затверджених Указом Президента України від 25.05.94 р. № 263/94**).
** Див. також лист Міноборони від 21.08.2014 р. № 322/2/7142.
Згідно записів у військовому квитку позивача /а.с. 67/ вбачається відсутність у військовому квитку записів про виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням, що є доказом продовження військової служби.
Таким чином, за працівником, який продовжує військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, продовжує зберігатися середня зарплата, що зберігалася йому за період мобілізації. Тобто нову середню зарплату для періоду служби за контрактом розраховувати не потрібно.
Оскільки працівник, якого було призвано під час мобілізації, на особливий період, може укласти контракт на продовження військової служби, не звільняючись з військової служби. У цьому випадку не відбулось звільнення працівника, який був призваний під час мобілізації, на особливий період, з військової служби, а отже, йому продовжує зберігатись попередній середній заробіток, якщо працівник, якого було призвано під час мобілізації, на особливий період, був звільнений з військової служби, і через певний проміжок часу уклав контракт на продовження військової служби, у цьому випадку йому необхідно розраховувати новий середній заробіток з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100.
Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та неправомірності дій відповідача по справі щодо перерахунку грошового забезпечення.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 280-282 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Цивільний позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат»(місце розташування м. Кам`янське, вул. Соборна, буд.18-Б) про нарахування та стягнення середньомісячної заробітної плати задовольнити повністю.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний комбінат» провести виплату заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи з середньомісячної заробітної плати, як це відбувалось в період з листопада 2018 року і по березень 2020 року включно;

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний комбінат» доплатити різницю у сумі 19683 гривні з квітня 2020 року по червень 2020 року між посадовим окладом ОСОБА_1 який становить 9591 гривня та середньомісячною заробітньою платою (розрахунок якої проводився, виходячи із базового періоду вересень-жовтень 2018 року) , та в подальшому проводити щомісячні виплати згідно ст.119 КЗпП України.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат» (місце розташування м. Кам`янське, вул. Соборна, буд.18-Б) на користь держави судовий збір в сумі 1681 гривня 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення виготовлений 21 серпня 2020 року.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая