Справа № 758/2367/20
Провадження № 2/758/197/20
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження по справі

25 серпня 2020 року місто Київ

Суддя Подільського районного суду м. Києва Ларіонова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОСЕРВІС-Т» про визнання частково недійсним договору факторингу, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить: визнати недійсними з моменту укладення наступні умови договору факторингу № 80/FAA від 20.11.2017, укладеного між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ.», а саме: умови абзацу п`ятого пункту 1.1. (в редакції Додаткової угоди №2 від 15.12.2017 до договору факторингу № 80/FAA від 20.11.2017), якими передбачено: «Укладенням цього Договору Клієнт також безумовно, безвідклично і остаточно відступає Фактору усі та будь-які існуючі та можливі права вимоги за недоговірними зобов`язаннями Боржника та будь-яких пов`язаних із ним осіб (включаючи вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, та вимоги, що можуть бути пред`явлені в майбутньому), що виникли та/або виникнуть з Кредитного договору та/або Договорів забезпечення або у зв`язку з ним/ними, як до сторін Кредитного договору та/або Договорів забезпечення, включаючи (без обмеження) всі вимоги у зв`язку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, і незалежно від того, чи права вимоги регулюються законодавством та/або юрисдикцією України, законодавством та/або юрисдикцією Англії або будь-якою іншою системою права», та умови абзацу другого пункту 1.11., якими передбачено: «З дати переходу Права вимоги до Фактора переходять всі процесуальні права Клієнта за усіма судовими справами та кримінальними провадженнями, що зазначені у п. 1.10. та Додатку №4 до цього Договору та стосуються Кредитного договору та Договорів забезпечення».

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020 р. вищевказаний позов передано в провадження судді Ларіонової Н.М.

Розглядаючи питання про відкриття провадження у справі, суддя вважає, що у відкритті провадження слід відмовити за таких підстав.

Статтею 19 ЦПК України визначено справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів.

Відповідно до даної правової норми суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вказано на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності (п.2).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» в пункті 3 роз`яснив, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: - по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), - по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). В правових позиціях Верховного Суду також додано і по-третє: пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

Згідно доводів позовної заяви, 03.05.2007 р. між двома юридичними особами - АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «АВТОСЕРВІС-Т» - було укладено кредитний договір та після цього - неодноразові додаткові угоди до нього. При цьому, додаткові угоди, укладені між вказаними юридичними особами, за якими від імені ТОВ «АВТОСЕРВІС-Т» діяв директор Кононенко І.А., підписавши даний договір

Як вбачається з вищевказаної позовної заяви та доданих до позову матеріалів, позивач ОСОБА_1 позивається до відповідачів не як фізична особа, а саме як директор ТОВ «АВТОСЕРВІС - Т», при цьому предметом позову є договір факторингу, укладений між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ», за яким останньому Банк відступив заборгованість ТОВ «АВТОСЕРВІС-Т» за вищевказаним кредитним договором.

Отже, позивач не є стороною оспорюваного правочину (договору факторингу) як фізична особа, оскільки спір стосується прав і обов`язків саме ТОВ «АВТОСЕРВІС-Т», що є юридичною особою, як боржника у кредитних відносинах, а не ОСОБА_1 як фізичної особи. Жодним чином оспорюваний правочин не стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 як фізичної особи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.20 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, розглядаються господарськими судами.

Підписання уповноваженою особою правочину у господарській діяльності підприємства з іншими юридичними особами, не зумовлюють наслідків розгляду спірних правовідносин у порядку цивільного судочинства, а відтак, вищевказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки є спором між юридичними особами та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Як зазначається в пункті 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості та підсудності справ господарським судам» господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: 1) участь у спорі суб`єкта господарювання; 2)наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; 3) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Наведені роз`яснення застосування норм попередніх редакції ЦПК України та ГПК України мають враховуватися і при розгляді даної справи, оскільки загальні правила відмежування предметної юрисдикції цивільних і господарських справ в чинних на даний час редакціях вказаних кодексів в наведеній частині не зазнали істотних змін.

А відтак, правовідносини за вищевказаним позовом виникли у господарській діяльності саме двох юридичних осіб щодо укладених правочинів, право вимоги за яким також перейшло до юридичної особи.

Більш того, як вбачається з електронних копій судових рішень, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, договір факторингу № 80/FAA від 20.11.2017, укладений між АТ «УКРСИББАНК» (місцезнаходження у м.Києві) та ТОВ «УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ.» (місцезнаходження у м.Харкові), який ОСОБА_1 , будучи директором ТОВ «АВТОСЕРВІС-Т» (місцезнаходження у Харківській області), намагається оспорити в порядку цивільного судочинства, звертаючись до районного суду у м.Києві, був підставою прийняття численних процесуальних рішень судами саме господарської юрисдикції (зокрема, Господарським судом Харківської області) у 2018-2019 р.р.).

Вказування ОСОБА_1 також себе в позові в якості позивача - фізичної особи, при цьому він є керівною посадовою особою третьої особи - юридичної особи на час виникнення спірних правовідносин, є штучним, і не спричиняє за собою віднесення розгляду цього спору до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції.

Відповідно до ст.8 ч.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справ в суді, але за умови, що ця справа відноситься до підсудності саме цього суду.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Оскільки вказаний спір підвідомчій господарському суду, то на вищевказаний позов не поширюється юрисдикція місцевого суду загальної юрисдикції, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В зв`язку з чим у відкритті провадження за вищевказаним позовом слід відмовити.

При цьому позивачу роз`яснюється його право на звернення з вищевказаними вимогами, оформленими у встановленій законом формі - позовній заяві, в порядку господарського судочинства до відповідного господарського суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 186 ч.1 п.1, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОСЕРВІС-Т», про визнання частково недійсним договору факторингу- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м. Києва протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 25.08.2020 р.

Суддя Н.М. Ларіонова