Справа № 428/6046/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Морозовського М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, заяви, клопотання, інші процесуальні дії

1.1. ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 28.08.2003 він працював у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». 01.12.2017 позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, проте повного розрахунку з ним проведено не було. Заборгованість з заробітної плати була виплачена лише 21.05.2020. У зв`язку із цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 146974 грн. 62 коп.

1.2. Представник відповідача надала до суду відзив на позов, в якому заперечувала проти задоволення позову. Зокрема вказала, що в постанові Верховного Суду України від 03.07.2013р. (справа №6-64цс13) викладена правова позиція, в якій зазначено, що «за положеннями ст.117 КЗпП України, обов`язковою умовою покладання на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства». Таким чином, усяке явище, яке перешкоджає власникові належне виконати свої обов`язки перед працівником, виключає вину власника. «Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)» був виданий ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Торгово-промисловою палатою України 28.11.2017р. за №3800/2/21-10.2. З вказаного висновку вбачається, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності Україні:, у тому числі територій міста Сєвєродонецьк (в період з 25.05.2014 р. по 22.07.2014 р.), міста Первомайськ, міста Щастя (місто Луганськ) Луганської області, що супроводжується актами тероризму, на подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання сторонами обов`язків, передбачених умовами договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Зупинення господарської діяльності ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенних катастроф через потенційну загрозу проведення терористичних актів на території Луганської області, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через відсутність належного енергопостачання, зокрема: зруйнування 17 вересня 2014 року Луганської ТЕЦ, що розташована у місті Щастя поблизу міста Луганська Луганської області, та припинення електропостачання ПС «Михайлівська - 330 кВ», що розташована біля міста Первомайськ Луганської області, територія якого з 2014 року та по цей час перебуває під контролем незаконних збройних формувань. Внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» позбавлено можливості виконати обов`язок, передбачений законодавством України про працю, зокрема: ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 і ст. 116 КЗпП України, а саме: провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення. Вказані форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони, якою за цим висновком є ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» за невиконання зобов`язань, передбачених ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 і ст. 116 КЗпП України. Крім того, слід зазначити, що внаслідок бойових дій у ході антитерористичної операції одне з джерел енергопостачання пошкоджено і на цей час ПрАТ «Сєвєродонецьке ЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ АЗОТ» забезпечується електроенергією лише по одній мережі електропередачі 220 кВ від Луганської ТЄС, яка є вкрай ненадійною та працює з постійними перебоями через те, що вказана електростанція розташована безпосередньо на лінії зіткнення і знаходиться під обстрілами. Введення в дію паралельної лінії енергопостачання підприємства, а саме приєднання до загальноукраїнської мережі, до теперішнього часу не відбулось. Зазначені факти підтверджуються Листом Держенергонагляду Міненерговугілля України від 14.11.2014р. № 01/11-5590, а також Актом Сєвєродонецького відділення Держенергонагляду у Луганській обл.. від 18.01.2016р. № 02/23-02-003 та Довідкою Сєвєродонецького відділення Державної інспекції Держенергонагляду у Донбаському регіоні від 07.03.2017р. № 02/23-02-005. Вказані чинники свідчать про те, що затримка виплати заробітної плати працівникам та розрахунку при звільненні ні є результатом провини роботодавця, а є слідством форс-мажорних обставин і інших явищ: проведення АТО в регіоні, неналежним постачанням електроенергією і, як наслідок, тривалим простоєм виробничих потужностей, які перешкоджають власникові належним чином виконувати свої обов`язки перед працівником. З огляду на викладене, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відсутні, тому просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

1.3. Представник позивача в судовому засіданні присутня не була, у письмовій заяві просила справу розглядати без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Згідно із копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 28.08.2003 на ім`я ОСОБА_1 , позивач був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 01.12.2017 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно із випискою з банківського рахунку позивача в АБ «Кліринговий Дім» від 22.05.2020, на рахунок позивача 22.05.2020 була перерахована сума заробітної плати в розмірі 15852,52 грн. згідно відомості від 21.05.2020.

У позовній заяві представник позивача стверджує, що вищевказана сума у розмірі 15852,52 грн. є невиплаченою при звільненні позивача заробітною платою. Вказана обставина не заперечувалася відповідачем у письмовому відзиві.

Відповідно до довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 37216 від 04.10.2018 середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 складає 28,92 грн., середньомісячна кількість годин за період - 171,8 год., середньомісячна заробітна плата - 4968,46 грн.

3. Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

3.2. Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Пунктом 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року № 44(5), встановлено, що сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктами 3.4, 3.5 вищевказаного Регламенту визначено, що:

- уповноважений орган - ТПП України або регіональна торгово-промислова палата, до якої звернувся заявник зі зверненням про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);

- уповноважені особи - співробітники ТПП України, співробітники регіональних торгово-промислових палат, які внесені до Реєстру уповноважених осіб із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);

Згідно із п. 5.1, 5.3, 5.7 вищевказаного Регламенту ТПП України веде єдиний Реєстр сертифікатів, виданих ТПП України та регіональними ТПП (Реєстр сертифікатів), про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та Реєстр уповноважених осіб.

Уповноважена особа ТПП України, регіональної ТПП після розгляду заяви, підготовки сертифіката і до його видачі заявнику зобов`язана зареєструвати електронну версію сертифіката в Реєстрі сертифікатів із присвоєнням йому порядкового номера. Після отримання порядкового номера та видачі оригінала сертифіката заявнику один екземпляр підлягає зберіганню в уповноваженому органі, що видав сертифікат, і один депонується в ТПП України, термін зберігання яких становить 4 (чотири) роки з дня видачі.

До Реєстру уповноважених осіб вносяться фахівці з вищою юридичною освітою та досвідом практичної роботи в юридичній сфері не менше 3 років, які мають свідоцтво про проходження відповідного курсу навчання в ТПП України, уповноважені відповідно до наказу Торгово-промислової палати України або регіональної ТПП на виконання функціональних обов`язків.

3.3. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

3.4. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

При цьому з вищевикладеного вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, можуть проводитися з розрахунку відпрацьованих годин працівника, якщо це є доцільним.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Системний аналіз вищевикладених правових норм дозволяє суду дійти висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Отже, у спірних правовідносинах з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні з позивачем, при цьому відповідач не надав доказів на користь протилежного.

4.2. Згідно науково-правового висновку, підписаного фахівцями у галузі права та Першим віце-президентом Торгово-промислової палати України, щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 28 листопада 2017 року № 3800/2/21-10.2:

- зупинення господарської діяльності Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенних катастроф через потенційну загрозу проведення терористичних актів на території Луганської області, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через відсутність належного енергопостачання, зокрема: зруйнування 17 вересня 2014 року Луганської ТЕЦ, що розташована у місті Щастя поблизу міста Луганська Луганської області, та припинення електропостачання ПС «Михайлівська-330 кВ», що розташоване біля міста Первомайськ Луганської області, територія якого з 2014 року та по цей час перебуває під контролем незаконних збройних формувань;

- унеможливлення виконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 та ст. 116 КЗпП України, а саме провести розрахунок із кожним звільненим працівником у день звільнення, зокрема 27 червня 2017 року, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Луганської області, у тому числі: міста Сєвєродонецьк (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 pоку), міста Первомайськ, міста Щастя (місто Луганськ) Луганської області, наслідками яких є зруйнування 17 вересня 2014 року Луганської ТЕЦ, що розташована у місті Щастя поблизу міста Луганська Луганської області, та припинення електропостачання ПС «Михайлівська - 330 кВ», що розташована біля міста Первомайськ Луганської області, яке знаходиться під контролем незаконних збройних формувань, і які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Надаючи оцінку вищевказаному науково-правовому висновку суд зазначає, що цей висновок є допустимим письмовим доказом, проте суду необхідно провести детальний аналіз обґрунтованості цього висновку та його достатності для встановлення відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 та ст. 116 КЗпП України.

Із змісту вищевказаного висновку вбачається, що науково-правовий висновок від 28 листопада 2017 року № 3800/2/21-10.2 не вносився до вищезгаданого Реєстру сертифікатів, а особи, які підписали цей висновок не є уповноваженими особами в розумінні Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Отже, науково-правовий висновок від 28 листопада 2017 року № 3800/2/21-10.2 не є сертифікатом (висновком, довідкою, підтвердженням) в розумінні Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Оцінюючи зміст та суть вищевказаного науково-правового висновку суд зазначає, що згідно із змістом розділу VII вищевказаного науково-правового висновку та згідно із змістом договору про надання послуг № 2/21-4.1/17-3.108 від 27 листопада 2017 року, укладеним між ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та Торгово-промисловою палатою України, цей науково-правовий висновок є приватним замовленням відповідача, яке виконано з урахуванням обставин та документів, повідомлених і наданих лише відповідачем

Отже, вказаний висновок за своєю суттю є письмовою думкою певних фахівців у галузі права стосовно спірних правовідносин, яку ці фахівці сформували на виконання замовлення ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Для формування цієї думки фахівці використовували лише ті відомості та документи, які вважало за необхідне повідомити та надати ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот».

В обґрунтування науково-правового висновку покладено головне твердження про те, що унеможливлення виконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 та ст. 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Луганської області, у тому числі: міста Сєвєродонецьк (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 pоку), міста Первомайськ, міста Щастя (місто Луганськ) Луганської області, наслідками яких є зруйнування 17 вересня 2014 року Луганської ТЕЦ, що розташована у місті Щастя поблизу міста Луганська Луганської області, та припинення електропостачання ПС «Михайлівська - 330 кВ», що розташована біля міста Первомайськ Луганської області.

На думку суду, акти тероризму, які мали місце на території Луганської області в 2014 році та які спричинили зруйнування Луганської ТЕЦ та припинення електропостачання ПС «Михайлівська - 330 кВ» не можуть бути підставою для визнання відсутності вини відповідача у невиконанні свого обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 та ст. 116 КЗпП України, протягом необмеженого періоду часу. З 2014 року до 2017 року (протягом трьох повних років) відповідач мав достатній час для того, щоб пристосувати господарську діяльність підприємства до обставин, що змінилися, зокрема вирішити питання належного електропостачання підприємства шляхом підключення до інших джерел електричного живлення, або шляхом самостійного створення таких джерел живлення (генераторів тощо), або ж шляхом організації господарської діяльності підприємства (в тому числі шляхом звуження обсягів діяльності та/або шляхом скорочення штату працівників) таким чином, щоб підприємство мало змогу виконувати свої трудові зобов`язання перед працівниками.

Також, в обґрунтування науково-правового висновку від 28 листопада 2017 року № 3800/2/21-10.2 покладено певні приклади судової практики, яка на думку фахівців, що склали висновок, мала значення для встановлення в діях ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» ознак вини чи відсутності таких ознак. Разом з тим, у висновку міститься посилання на рішення Апеляційного суду Донецької області, в яких апеляційні суди фактично визнавали поважними причини невидачі трудової книжки працівнику та визнавали факт переміщення підприємства з непідконтрольної території України таким, що свідчить про відсутність вини підприємства щодо невиплати заробітної плати. У цій справі подібні обставини відсутні, ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» знаходиться на підконтрольній українській владі території та не переміщувалося з непідконтрольної території. Також, ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не втрачало контролю над своїми виробничими потужностями, в тому числі протягом 2014 року, а доказів на користь протилежного до суду надано не було. Посилання на постанову Верховного Суду України у справі № 6-365цс16 також не заслуговують на увагу, оскільки обставини, які зазначені у постанові Верховного Суду України, та обставини у цій справі суттєво відрізняються, зокрема предметом аналізу Верховного Суду України був сертифікат Торгово-промислової палати України, який Верховним Судом було оцінено як такий, що виданий в порядку статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Крім того, в якості підтвердження відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 та ст. 116 КЗпП України, у висновку наводиться твердження про те, що «не викликає сумніву прояв належної дбайливості заявника до працівників ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» за надзвичайних обставин та підтверджується першочерговим наміром вжити заходи щодо недопущення ризику їх життю та здоров`ю на території, на якій загроза виникненню техногенної те екологічної катастрофи триває щоденно» (аркуш 20 висновку).

На думку суду, прояв належної дбайливості роботодавця щодо виконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 та ст. 116 КЗпП України, може мати місце тоді, коли роботодавець вжив всіх можливих заходів для проведення фактичного грошового розрахунку із працівником при звільненні, тобто вчинив дії з приводу організації своєї господарської діяльності таким чином, щоб накопичити та виплатити грошові кошти на користь працівника, який звільнився. Вжиття заходів щодо недопущення ризику життю та здоров`ю працівників не є заходами, які спрямовані на накопичення та виплату грошових коштів на користь працівника. Вище за текстом цього рішення суд вже звертав увагу на те, що з 2014 року до 2017 року (протягом трьох повних років) відповідач мав достатній час для того, щоб пристосувати господарську діяльність підприємства до обставин, що змінилися.

Стосовно наданих представником відповідача копій актів, листів, довідок з приводу здійснення заходів з державного енергетичного нагляду, моніторингу енергетичних об`єктів, потреб в електричній енергії суд зазначає, що вищевказані акти, листи та довідки жодним чином не свідчать про неможливість виконання відповідачем зобов`язань з приводу виплати заробітної плати працівникам підприємства при звільненні, а також не свідчать про вжиття відповідачем всіх можливих заходів з приводу виконання цих зобов`язань.

Крім того, до суду не було надано доказів того, що відповідач не здійснював виплату заробітної плати іншим працівникам підприємства в 2017-2020 роках та не мав коштів для здійснення таких виплат.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру вчинити протиправне діяння та завдати шкоди або сприяти завданню шкоди. У цивільному праві зустрічається поділ необережності на просту та грубу (наприклад, ст. 1193 ЦК). Так, необережність є грубою, якщо особа передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність вважається простою, якщо особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити.

В даному випадку ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» як приватне підприємство, метою якого є отримання прибутку, могло та повинно було передбачити, що відсутність будь-яких ефективних дій протягом трьох повних років з приводу пристосування господарської діяльності підприємства до обставин, що змінилися, зокрема з приводу вирішення питання належного електропостачання підприємства шляхом підключення до інших джерел електричного живлення, або з приводу самостійного створення таких джерел живлення (генераторів тощо), або з приводу належної організації господарської діяльності підприємства (в тому числі шляхом звуження обсягів діяльності та/або шляхом скорочення штату працівників), призведе до неможливості підприємства виконувати свої трудові зобов`язання перед працівниками належним чином. Також, ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» передбачало можливість настання шкідливих наслідків порушення норм ст. 116 КЗпП України, але легковажно розраховувало на їх ненастання, хоча мало об`єктивну можливість здійснити із позивачем повний розрахунок при звільненні або протягом розумного строку (протягом декількох днів) після звільнення.

Отже, у спірних правовідносинах з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні з позивачем, при цьому відповідач мав можливість здійснити такий розрахунок протягом часу його затримки. Науково-правовий висновок від 28 листопада 2017 року № 3800/2/21-10.2 та інші письмові докази, надані відповідачем, не є достатніми для того, щоб констатувати відсутність вини відповідача у невиконанні обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83 та ст. 116 КЗпП України.

Посилання представника відповідача у відзиві на судову практику Верховного Суду у справі № 428/2314/17 є неспроможними, адже по-перше, вказана справа стосується застосування в якості доказу іншого науково-правового висновку стосовно іншої юридичної особи, а по-друге суду невідомо, чи здійснювався у справі № 428/2314/17 аналіз того, чи відповідає такий висновок вимогам Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» і чи може він засвідчувати форс-мажорні обставини.

4.3. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач був звільнений 01.12.2017, тобто в день, коли він знаходився на роботі і оплата за який була нарахована йому при звільненні, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, адже день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку.

Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 02.12.2017 по 21.05.2020.

Середньогодинна заробітна плата позивача складає 28 грн. 92 коп. згідно довідки, наданої відповідачем.

Середньомісячне число робочих годин позивача згідно довідки, наданої відповідачем, складає 171,8 робочих годин.

Загальна кількість робочих годин за період з 02.12.2017 по 21.05.2020 включно становить 5091,16 год., яка складається з кількості робочих годин за 28 повних місяців (січень 2018 року - квітень 2020 року), робочих годин за 19 робочих днів у грудень 2017 року та робочих годин за 13 робочих днів у травні 2020 року (171,8 год. х 28 міс.) + (171,8 год./20 робочих днів у грудні 2017 року х 19 робочих днів затримки розрахунку) + (171,8 год./19 робочих днів у травні 2020 року х 13 робочих днів затримки розрахунку) = 5091,16 год.)

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 147236,35 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 28,92 грн. х 5091,16 год. = 147236,35 грн.)

4.4. Враховуючи висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, адже його розмір в сумі 147236,35 грн. є неспівмірно великим.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 28 липня 2020 року, тобто після спливу двох років та майже восьми місяців з часу звільнення з підприємства відповідача.

Відповідач заперечував проти права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому факт порушення цього права був встановлений лише під час судового розгляду. При цьому відповідачем не надано доказів того, що він не мав фінансової можливості для виплати позивачу суми заробітку при звільненні.

Сума невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати складає 15852,52 грн., тобто ця сума у більше ніж дев`ять разів менша, ніж сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2017 - 2020 роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 15000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

4.4. Із змісту п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Підводячи підсумок суд зазначає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2017 по 21.05.2020, яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 15000 грн. 00 коп.

За таких підстав, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 150 грн. 00 коп. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», , місцезнаходження: Україна, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2017 по 21.05.2020, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», код 33270581, місцезнаходження: Україна, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Пивоварова, будинок 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , суму судового збору в розмірі 150 (сто п`ятдесят) грн.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін