Справа № 588/2253/19
№ провадження 2/588/113/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретарів судових засідань Горлянд С.В., Безкоровайної А.С., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у м.Тростянці цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Тростянецька районна державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом

Позивач у грудні 2019 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що його мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя мати склала заповіт від 25 квітня 2003 року, який був посвідчений державним нотаріусом Тростянецької районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1272, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не склалося і все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право заповіла позивачу.

Спадщину після смерті матері прийняв і позивача, і його рідний брат ОСОБА_8 . Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на нерухоме майно в тому числі: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; та шість земельних ділянок що знаходяться на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкова права після смерті ОСОБА_7 була відкрита приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області Гребіник З.Д. Оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно в сімейному архіві матері не збереглися, крім деяких копій. Позивач стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно знаходяться у відповідача, який відмовляється їх надати позивачу для оформлення спадкових прав.

Через відсутність правовстановлюючих документів приватний нотаріус Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області Гребіник З.Д., відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно, про що було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 січня 2018 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач за первісним позовом просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності: 1) на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами розташованими за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0559 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд, кадастровий номер :01:004:0220; 3) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,4746 га, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0221; 4) на земельну ділянку площею 2,7483 га, що знаходиться на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , кадастровий номер :00:003:0602; 5) на земельну ділянку площею 0,3008 га, що знаходиться на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області кадастровий номер :00:002:0463; 6) на земельну ділянку площею 0,4874 га, що знаходиться на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, кадастровий номер :00:003:0710; 7) на земельну ділянку площею 2,9346 га, що знаходиться на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :00:004:0533; 8) на земельну ділянку площею 0,5589 га, що знаходиться на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, кадастровий номер :00:004:0534; 9) на земельну ділянку площею 0,6773 га, що знаходиться на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, кадастровий номер :00:004:0535.

Стислий виклад позиції відповідача за первісним позовом

ОСОБА_2 не визнав первісний позов, просив відмовити у його задоволенні з мотивів, викладених у зустрічному позові.

Стислий виклад зустрічного позову

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Кудіним О.М. було подано зустрічну позовну заяву, яку мотивовано тим, що ОСОБА_2 проживає зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності у нього на вказане житло виникло після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і спадкоємцем у свідоцтві про право на спадщину за законом був зазначений він та мати ОСОБА_7 . У вказаному будинку позивач за зустрічним позовом проживав все своє життя з батьками.

ОСОБА_1 проживає з сім`єю окремо за адресою: АДРЕСА_3 , вказаний будинок йому залишила мати.

Після смерті батька, мати повідомила сину ОСОБА_10 , що у нього є будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та те, щоб він не претендував на будинок по АДРЕСА_2 і вказала, що залишить його меншому сину ОСОБА_11 . У зв`язку з чим, ОСОБА_1 відмовився від претензій на право власності на будинок.

ОСОБА_7 склала заповіт від 02.12.1997 року, який був посвідчений державним нотаріусом Тростянецької нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3336 і яким за версією відповідача ОСОБА_2 та його представника залишила батьківський будинок останньому.

Мати сторін у 2002 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 , до якого переїхала проживати в с.Боромля Тростянецького району Сумської області.

Перед переїздом ОСОБА_7 25.04.2003 року склала заповіт на користь відповідача за зустрічним позовом та всім пояснювала, що заповіла будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Після переїзду матері брат позивача негативно сприйняв цю звістку, він постійно сварився з нею, погрожував не розумів її інтересів, а потім взагалі не хотів зустрічатися з нею.

В 2012 році помер другий чоловік ОСОБА_7 ОСОБА_12 і вона успадкувала після його смерті все належне йому майно. За декілька місяців до смерті ОСОБА_7 склала письмову довіреність, яка посвідчена секретарем Боромлянської сільської ради Тростянецького району та уповноважила ОСОБА_2 бути її представником у відповідних органах місцевого самоврядування щодо належних їй земельних ділянок.

У 2014 році мати тяжко захворіла і потребувала допомоги. Позивач за первісним позов ОСОБА_1 до неї не приїздив. ОСОБА_2 разом із дружиною її доглядали до самої смерті.

Відповідач за зустрічним позовом не бажає врегульовувати спір, відмовляється підписати мирову угоду, хоча знає що він має обов`язкову часку в спадщині у розмірі ј частини як інваліда.

ОСОБА_2 вважає, що заповіт від 25.04.2003 року, складений його матір`ю на все належне їй майно, що належало їй на час смерті, підписаний під впливом помилки, оскільки на його думку мати добросовісно помилялась, вважаючи, що переоформила своїм заповітом від 02.12.1997 року житловий будинок по АДРЕСА_2 на ОСОБА_2 , а своїм заповітом від 25.04.2003 року переоформила житловий будинок по АДРЕСА_3 , на ОСОБА_1 . Мати у спірному заповіті за версією ОСОБА_2 мала на увазі, що залишає все нерухоме майно, що розташоване саме біля будинку по АДРЕСА_3 , тобто всі прибудови у вигляді господарських споруд, а не все інше майно взагалі. Саме про своє розпорядження майном вона і розповідала ОСОБА_2 і його дружині, всім сусідам і родичам.

На думку ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7 вважала діючими два заповіти щодо кожного будинку окремо і фактично помилилась відносно правової природи правочину внаслідок похилого віку, який впливає на можливість правильного сприйняття позивачем певних фактів та обставин.

Стислий виклад позиції відповідачів та третьої особи за зустрічним позовом

ОСОБА_1 за змістом відзиву заперечив проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечив, просив відмовити у його задоволенні. На час складання 25 квітня 2003 року спірного заповіту матері було 61 рік, вона не хворіла, 21.11.2002 уклала повторний шлюб та переїхала жити у с.Боромля до чоловіка. Заповіт мати передала ОСОБА_1 у 2003 році, а до дня своєї смерті мати мала можливість оформити новий заповіт, скасувати складений, але цього не зробила. ОСОБА_1 вважав, що з позовом про визнання недійсним правочину може звернутись особа, яка його вчинила. Оскільки ОСОБА_2 не є стороною заповіту, тому не може посилатись на те, що мати помилилась при складанні заповіту (а.с.175-179 том 1).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Тростянецька районна державна нотаріальна контора, заперечень стосовно позову не подала (а.с.19 том 2).

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою суду від 09.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02.04.2020 року прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом зустрічний позов про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою суду 05.05.2020 року закрито підготовче провадження, витребувано додаткові письмові докази, задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом про виклик свідків та призначено справу до судового розгляду.

Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Тростянець Сумської області (а.с.4, 5, 143 том 1).

За життя мати сторін у справі ОСОБА_7 02.12.1997 року склала заповіт, який був посвідчений в.о. завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори Перлик Т.М., зареєстрований за № 3336, яким на випадок своєї смерті все своє майно ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_2 (а.с.146 том 1).

Проте, у подальшому 25.04.2003 від імені ОСОБА_7 державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д. був посвідчений заповіт, зареєстрований в реєстрі за №1272, яким заповідач ОСОБА_7 заповіла все своє майно ОСОБА_1 (а.с.145 том 1).

Указані заповіти зареєстровані у Спадковому реєстрі за № 1729030 та № 8395609 та мають статус чинних (а.с.64 - 65).

Після смерті ОСОБА_7 на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини приватним нотаріусом Гребіник З.Д. Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області 11.11.2014 року була заведена спадкова справа за №9/2014.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 також своєчасно подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Заяви від інших спадкоємців у спадковій справі відсутні (а.с.62-66 том 1).

Приватним нотаріусом Гребіник З.Д. 14.05.2015 року ОСОБА_10 на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу 25.04.2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1272, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом як спадкоємцю ОСОБА_7 , яке посвідчує його право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.80-84 том 1).

Інших свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Гребіник З.Д. не видавалось.

Постановою приватного нотаріуса Гребіник З.Д. від 04.01.2018 року ОСОБА_10 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 на житловий будинок та земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельні ділянки (паї) на території Боромлянської сільської ради Тростянецього району Сумської області. Постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що ОСОБА_1 не подав всіх необхідних документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, а також підтвердження про їх втрату, що унеможливлює для нотаріуса з`ясувати наявність спадкового майна, його склад та місцезнаходження (а.с.7 том 1).

Спірне нерухоме майно, право власності на яке у порядку спадкування за заповітом просить визнати позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_7 за життя набула у встановленому законом порядку, а її право приватної власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зокрема, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:0220 та :01:004:0221 за адресою: АДРЕСА_1 та на шість земельних ділянок, що знаходяться на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами :00:003:0602, :00:002:0463, :00:003:0710, :00:004:0533, :00:004:0534, :00:004:0535 ОСОБА_7 набула у порядку спадкування за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується дослідженими судом свідоцтвами про право на спадщину за заповітом (а.с.85-102, 107-131 том 1).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ураховуючи, що приватним нотаріусом Гребіник З.Д. відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 обґрунтовано звернувся до суду.

Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 є ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому спірні правовідносини, пов`язані із переходом прав та обов`язків від ОСОБА_7 до її спадкоємців регулюються ЦК України, який набув чинності 01.01.2004 року.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як установлено судом спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли двоє її синів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подавши відповідно до вимог частини першої статті 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_7 за життя склала заповіт, право на спадкування її прав та обов`язків мають особи, визначені у її заповіті, а також особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 18.10.2014 були чинними і заповіт, який був посвідчений в.о. завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори Перлик Т.М., зареєстрований за № 3336, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла ОСОБА_2 , і заповіт посвідчений 25.04.2003 державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д. зареєстрований в реєстрі за №1272, яким заповідач ОСОБА_7 заповіла все своє майно ОСОБА_1 .

Вирішуючи вимогу ОСОБА_2 за зустрічним позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 , посвідченого 25.04.2003 року, суд виходить з такого.

У зустрічному позові відповідач як на підставу позову посилається на положення статей 203, 215, 229, 1257 ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року.

Разом з тим, згідно з вимогами статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_2 оспорює відповідність вимогам закону заповіту, який складено і підписано заповідачем 25.04.2003, тобто до набрання 01.01.2004 року чинності Цивільного кодексу України, а тому до спірних відносин мають застосовуватися положення ЦК УРСР (1963 року).

Згідно із статтею 541 ЦК УРСР (1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Відповідно до пунктів 27, 82-88 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5 (у редакції станом на 25.04.2003 року, тобто на дату посвідчення спірного заповіту) нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, у тому числі, заповіти. Нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними нотаріусу. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем. Нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини.

Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 535 Цивільного кодексу.

Спірний заповіт виготовлено на нотаріальному бланку серії ВАЕ № 576348, він викладений у письмовій формі з особистим підписом заповідача ОСОБА_7 , та її власноручним зазначенням прізвища з ініціалами. За текстом заповіту зазначено місце складання цього заповіту і час: «місто Тростянець, двадцять п`ятого квітня дві тисячі третього року», указано прізвище, ім`я по-батькові, дата та місце народження заповідача, час його підписання о 08 годині 55 хвилин. Державний нотаріус Гребіник О.Д. вказав, що особу заповідача встановлено та його дієздатність перевірена, роз`яснено зміст статті 535 Цивільного кодексу. Заповіт було зареєстровано в реєстрі за №1272.

Отже, спірний заповіт за формою та змістом відповідає вимогам законодавства на час його посвідчення.

ЦК УРСР не містить спеціальних підстав для визнання заповітів недійсними, у статті 545 цього Кодексу визначені наслідки недійсності заповіту.

Заповіт як одностороння угода повинен відповідати вимогам ЦК УРСР, додержання яких є необхідним для чинності угод.

Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей (стаття 48 ЦК УРСР).

Відповідно до абзаців 1,2 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідач ОСОБА_2 в обґрунтування недійсності спірного заповіту посилався на те, що він був підписаний ОСОБА_7 під впливом помилки, оскільки на його думку мати добросовісно помилялась, вважаючи, що переоформила своїм заповітом від 02.12.1997 року житловий будинок по АДРЕСА_2 на ОСОБА_2 , а своїм заповітом від 25.04.2003 року переоформила житловий будинок по АДРЕСА_3 , на ОСОБА_1 .

Як уже зазначалось судом, ураховуючи час підписання спірного заповіту, умови визнання недійсною угоди, укладеної внаслідок помилки визначались статтею 56 ЦК УРСР, яка передбачала, що угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Правила статті 56 ЦК УРСР не поширюються на випадки, коли помилка стосується до мотивів укладення угоди.

За клопотанням ОСОБА_2 судом були допитані свідки. Так, ОСОБА_13 , яка є дружиною відповідача, суду показала, що свекруха ОСОБА_7 не могла позбавити її чоловіка спадщини, який її до смерті доглядав, піклувався про неї, на відміну від брата ОСОБА_1 . ОСОБА_7 за життя повідомляла свідку, що старшому сину ОСОБА_14 купили будинок по АДРЕСА_3 , який йому мала намір залишити у спадок, а ОСОБА_11 постійно казала, що буде залишене домогосподарство по АДРЕСА_2 , майно у с.Боромля вони поділять порівну. ОСОБА_13 вважала, що у заповіті на ім`я ОСОБА_15 його мати мала на увазі майно, що біля його будинку по АДРЕСА_3 , а не все належне їй майно.

Допитана як свідок ОСОБА_16 , яка є дружиною позивача, суду показала, що заповіт її свекруха ОСОБА_7 на її чоловіка ОСОБА_17 складала без будь-якого впливу і не попереджала до його складання про її такі наміри. Після її одруження з новим чоловіком, коли вона вже з ним проживала у с.Боромля, вона у день складення оспорюваного заповіту приїхала у м.Тростянець зранку і зайшла до свідка додому на АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 була зареєстрована. Вона попросила домову книгу, щоб виписатись і потім прописатись у будинку чоловіка у с.Боромля. Після цього в цей же день, коли ОСОБА_7 повернулась з домовою книгою, вона вручила свідку ОСОБА_16 заповіт на сина ОСОБА_14 , який у їх родині зберігався до смерті ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_16 зазначила, що на час підписання заповіту свекруха не була немічною, їй було 61 рік, вона прекрасно розуміла свої дії. Будинок по АДРЕСА_3 , хоч і був оформлений на ОСОБА_7 , але фактично був придбаний свідком ОСОБА_16 та її чоловіком ОСОБА_14 , які перебували на черзі на отримання квартири, а тому вирішили будинок не оформлювати на себе.

Допитані як свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .. ОСОБА_28 , ОСОБА_29 суду показали, що під час розмов з ОСОБА_7 , коли вона була жива, остання повідомляла, що її сини будуть забезпечені житлом, оскільки вона сину ОСОБА_11 «відписала» будинок по АДРЕСА_2 , а сину ОСОБА_14 - будинок по АДРЕСА_3 . Указані особи вказали, що вважають, що оскільки ОСОБА_11 доглядав мати, піклувався про неї, на відміну від ОСОБА_14 , який навіть на похорони матері не прийшов, вона не могла ОСОБА_11 позбавити спадщини.

Проте, показання указаних свідків суд визнає неналежними доказами підписання ОСОБА_7 спірного заповіту під впливом помилки, оскільки такі обставини, на які вказують свідки не свідчать про те, що воля заповідача не могла змінитись к моменту підписання нею заповіту від 25.04.2003 і що зазначене у спірному заповіті розпорядження не відповідало її справжній волі на той момент. Свідкі не вказали точно чи такі розмови мали місце до складення спірного заповіту чи після цього, крім того указаним особам невідомо який саме документ (заповіт чи інший правочин) склала чи мала намір скласти ОСОБА_7 стосовно належного їй нерухомого майна.

Суд враховує, що одним із фундаментальних принципів спадкового права є принцип свободи заповіту.

Текст спірного заповіту в частині, який відображає волю ОСОБА_7 залишити все своє майно лише ОСОБА_1 , дозволяє навіть юридично неосвіченій особі зрозуміти, що заповіт передбачає розпорядження заповідача стосовно всього спадкового майна, а не його частини і лише стосовно одного спадкоємця. На нотаріуса покладено обов`язок перевірки того, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини.

Заповідач ОСОБА_7 на час складення заповіту була повнолітньою, дієздатною особою, досягла 61 року, доказів того, що остання мала хвороби, які могли впливати на її здатність розуміти свої дії та керувати ними відповідач ОСОБА_2 суду не надав.

Доводи, викладені у зустрічній позовній заяві стосовно того, що мати у спірному заповіті мала на увазі не все її майно, а лише те. що знаходиться біля будинку по АДРЕСА_3 , оскільки у тексті заповіту вказана така адреса, є надуманими. Указана у спірному заповіті адреса є адресою проживання заповідача, а не адресою спадкового майна, що чітко випливає з тексту заповіту, і стосовно цього повнолітня дієздатна особа не може помилятись.

Складений та підписаний ОСОБА_7 02.12.1997 року на ОСОБА_2 заповіт є повністю тотожним та аналогічним за змістом спірному заповіту і також містить адресу проживання заповідача « АДРЕСА_3 », проте такий заповіт ОСОБА_2 , за яким все майно матері він має право успадкувати, в судовому порядку він не оспорює і не заявляє про його підписання матір`ю під впливом помилки. Доводи ОСОБА_2 про те, що на час складання 02.12.1997 року матір`ю заповіту на нього, матері ще не належав будинок по АДРЕСА_3 , є необґрунтованими, оскільки право власності ОСОБА_7 на указаний будинок набуто нею на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1990 року.

Отже, з огляду на викладене суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не довів підстав визнання недійсним спірного заповіту, що передбачені статтями 48-56 ЦК УРСР, а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Відтак, виходячи з того, що заповіт ОСОБА_7 , посвідчений 25.04.2003 року не підлягає визнанню недійсним, і є чинним, тому у силу вимог статті 544 ЦК УРСР, частин 2 та 3 статті 1254 ЦК України, він повністю скасовує заповіт ОСОБА_7 , посвідчений 02.12.1997 року.

За таких обставин, ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець за заповітом від 25.04.2003 року має право на спадкування всього майна, яке на день смерті належало ОСОБА_7 .

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кудін О.М. у зустрічній позовній заяві посилався на те, що ОСОБА_2 як інвалід ІІІ групи має право на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_7 .

Відповідно до частини 3 статті 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу).

Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти, що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, у рішенні від 11.02.2014 року № 1-рп/2014 дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обов`язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи.

На підтвердження цієї обставини до суду була надана копія пенсійного посвідчення, виданого 04.12.2019 року, яке підтверджує отримання відповідачем ОСОБА_2 пенсії по інвалідності, ІІІ група, загальне захворювання. (а.с.138 том 1). Доказів дати визнання ОСОБА_2 особою з інвалідністю останній суду не подав, під час судового розгляду вказав, що отримав такий статус у 2018 році.

Згідно з часиною третьою статті 1223 ЦК України та частиною третьою статті 1235 право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, при цьому в матеріалах справи відсутні докази непрацездатності ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За таких обставин, ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері.

Відтак, оскільки позивач як єдиний спадкоємець за заповітом ОСОБА_7 за відсутності у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлений можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на цю спадщину, яке було набуто спадкодавцем за життя у встановленому законом порядку, а тому захищаючи його охоронювані законом права, таке право слід визнати за ним рішенням суду.

Отже, первісний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Первісний позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_30 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_31 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Тростянець Сумської області право власності:

на житловий будинок з прибудовою, дерев`яним тамбуром загальною площею 64,3 кв.м, з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

на земельну ділянку площею 0,0559 га з кадастровим номером :01:004:0220 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,4746 га з кадастровим номером :01:004:0221 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

на земельну ділянку площею 2,7483 га з кадастровим номером :00:003:0602, земельну ділянку площею 0,3008 га з кадастровим номером :00:002:0463, земельну ділянку площею 0,4874 га з кадастровим номером :00:003:0710, земельну ділянку площею 2,9346 га з кадастровим номером :00:004:0533, земельну ділянку площею 0,5589 га з кадастровим номером :00:004:0534, земельну ділянку площею 0,6773 га з кадастровим номером :00:004:0535, які мають цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області.

Зустрічний позов ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 14.08.2020 року.

Суддя М.В. Щербаченко