Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2312/19 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 83 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С.. Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/2312/19 за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування арешту на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сташківа Т.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 17 лютого 2006 року накладено заборону на відчуження належної йому 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що він має намір розпорядитися вказаним нерухомим майном, проте наявність заборони на його відчуження перешкоджає йому повною мірою реалізувати своє право власності. На даний час відсутні будь-які виконавчі провадження стосовно нього, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження були ним повністю сплачені, відтак відсутні підстави для обтяження належного йому майна.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив зняти заборону на відчуження 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка накладена постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 17и лютого 2006 року.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що при вирішенні спору суд не застосував положення ч.3 ст.37 Закону України « Про виконавче провадження», якою, зокрема, передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, арешт, накладений на майно боржника, знімається.

Враховуючи вищезазначене, а також з огляду на ту обставину, що відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження стосовно нього, арешт на вказане нерухоме майно має бути знятий. Оскільки державний виконавець відмовляється у добровільному порядку скасувати арешт, єдиний можливий спосіб відновлення його порушеного права є звернення до суду з даним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи зазначає, що відсутні передбачені законом підстави для зняття арешту з майна боржника, адже вирок суду, яким відшкодовано ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення позивачем злочину, й досі не виконаний. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 не бажав в добровільному порядку відшкодовувати спричинену ним шкоду.

Також звертає увагу на ту обставину, що постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2019 року видано дублікат виконавчого листа №1-240 від 9 квітня 204 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9350 грн. на відшкодування моральної шкоди та поновлено строк для пред`явлення його до виконання. Таким чином, наявність арешту, накладеного на майно боржника, сприятиме виконанню вироку суду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Купець Л.П., підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що арешт майна був накладений в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом 9 квітня 2004 року, про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 9350 грн. на відшкодування моральної шкоди.

На даний час це виконавче провадження завершене, стягувач протягом тривалого часу не цікавилась станом виконання судового рішення, державний виконавець не вчиняв дій щодо його виконання, відтак є підстави стверджувати, що позовні вимоги обгрунтовані.

Та обставина, що постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27 грудня 2019 року видано дублікат виконавчого листа та поновлення строк для пред`явлення його до виконання, не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки позивач має намір оскаржити зазначену постанову суду в апеляційному порядку.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення адвоката Купця Л.П., колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

Наявна в матеріалах справи інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна свідчить про те, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 17 лютого 2006 року накладено арешт на майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Судом також встановлено, що вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2003 року цивільний позов задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9350 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

На підставі вироку суду 9 квітня 2004 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області виданий виконавчий лист, який перебував на виконанні у Новоград-Волинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

23 квітня 2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Окрім того, на примусовому виконанні у Новоград-Волинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебував виконавчий лист, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області 20 лютого 1995 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 лютого 1995 року.

Зазначене виконавче провадження закінчене на підставі п.6 ч.1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження» у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Виконавчі провадження про стягнення із ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 138 грн. та 935 грн. виконавчого збору були закінчені у зв`язку зі сплатою боржником вказаних сум.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції застосував положення ч.4 ст. 59 Закону України « Про виконавче провадження», відповідно до якої підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна ( коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника ( у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника кошів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу ХІІІ « Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність жодних із перелічених вище підстав для зняття арешту з майна боржника.

Виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення із позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди повернуто у зв`язку відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. При цьому, положеннями Закону України « Про виконавче провадження» не передбачено можливості зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з наведеної вище підстави.

Частина 3 ст. 37 цього Закону надає можливість зняти арешт з майна боржника лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1,3,11 частини першої цієї статті, а саме, у разі, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2019 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 4 лютого 2020 року.