ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1319/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника Прокуратури Хмельницької області, Офісу Генерального прокурора Ленчика В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/25526/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Хмельницької області, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області Бандури Б.Б. від 30 листопада 2018 року закрито кримінальне провадження №0000039 і ця постанова в подальшому ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 16 вересня 2019 року була скасована. Позивач вказує, що внаслідок постановлення слідчим незаконної постанови йому завдано моральної та майнової шкоди, що полягає у душевних стражданнях і приниженні, порушенні його честі і гідності та вжитті додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, для скасування незаконної постанови та відновлення порушених прав позивач витрачав особистий час на підготовку скарги, поїздки до суду та участь у судових засіданнях, ніс витрати на проїзд у громадському транспорті, папір, електроенергію та заправку картриджа принтера. За таких обставин, ОСОБА_1 просив стягнути з державного бюджету України через Держказначейство 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 40 020 грн. майнової шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що зазначене рішення постановлено з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає, що відповідачами не було надано доказів на спростування обставин, викладених у позові, однак суд першої інстанції, надавши перевагу доводам відповідачів, прийняв незаконне рішення на їх користь, чим порушив принцип рівності сторін. ОСОБА_1 вказує, що внаслідок винесення судом незаконного рішення порушено його право на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади; право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади держави України в частині правомірності та добросовісності; конституційне право на свободу пересування територією України; право на честь і гідність та інші немайнові права; право на справедливий суд. Також апелянт вказує, що суд формально послався на норми матеріального і процесуального права та не навів переконливих доводів для ухвалення оскаржуваного рішення, в тому числі не згадав про втрату ОСОБА_1 його дорогоцінного часу з безцінного життя і судом не досліджено надані позивачем докази. Разом з тим, апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково не задовольнив позов в частині відшкодування моральної шкоди, адже ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка повинна поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких особі було завдано моральну шкоди. Крім іншого, апелянт посилається на практику Верховного Суду. З цих підстав ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокуратура Хмельницької області погоджується із висновками суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Представник вказує, що позивач не довів належними та допустимим доказами заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення вимог процесуального закону, а посилання позивача як на обґрунтування завданої моральної шкоди через необхідність звернення його до суду, не можуть бути належною правовою підставою для її відшкодування. У зв`язку із відсутністю незаконних рішень чи бездіяльності у діях відповідача при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000039, підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні і, як наслідок, відсутні підстави для відшкодування майнової шкоди.

Офіс Генерального прокурора також, надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. На думку представника відповідача, незгода позивача з прийнятим працівниками органів прокуратури процесуальним рішенням, яке ним оскаржено в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування шкоди. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів протиправності будь-яких дій, бездіяльності чи рішень Генеральної прокуратури України, внаслідок яких настали негативні наслідки у вигляді заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, визначали б її розмір, а також причинний зв`язок між завданням шкоди та діями Генеральної Прокуратури України, її службових та посадових осіб. Також, представник Офісу Генерального прокурора вказує, що безпідставними є вимоги позивача про відшкодування витрат у зв`язку з досудовим розслідуванням, оскільки зазначені витрати не є майновою шкодою відповідно ст. 1174 ЦК України, а є витратами, компенсація який здійснюється за нормами спеціального закону.

Представник Прокуратури Хмельницької області та Офісу Генерального прокурора Ленчик В.М. заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ОСОБА_1 та представник Державної казначейської служби України до суду не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Державна казначейська служба України направила до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника Казначейства. ОСОБА_1. про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 30.11.2018 року постановою слідчого СВ Прокуратури Хмельницької області Бандури Б.Б. закрито кримінальне провадження №0000039.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 16 вересня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову старшого слідчого Прокуратури Хмельницької області Бандури Б.Б. від 30.11.2018 року про закриття кримінального провадження №0000039 (а.с.12).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив з недоведеності позивачем обов`язкових складових цивільно - правової відповідальності та недоведеності завдання йому матеріальної і моральної шкоди через винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження, а сам факт прийняття слідчим процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального і процесуального права та надав відповідну правову оцінку всім фактичним обставинам справи та доказам.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В силу положень ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, адже відповідно до презумпції завдавача шкоди, не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки судом при ухваленні оскаржуваного рішення застосовано вірні норми матеріального права, а саме положення ст. ст. 22, 1173, 1174, 1176 ЦК України і суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір і протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а на відповідача - саме наявність чи відсутність вини у заподіянні шкоди.

І оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та представниками учасників справи докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності протиправності поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, що є необхідними елементами складу цивільного правопорушення. А відсутність хоча б однієї складової цивільного правопорушення виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції формально послався на норми матеріального і процесуального права та не навів переконливих доводів для ухвалення оскаржуваного рішення є голослівними і зводяться до незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції.

Суперечать законодавству доводи апеляційної скарги про те, що моральна шкода підлягає безумовному відшкодуванню, оскільки тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка повинна поширюватись на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди, а порушене особисте немайнове право має бути поновлено судом із відшкодуванням моральної шкоди, завданої його порушенням з огляду на ст. 276 ЦК України. І суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно виходив з того, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 16.09.2019 року були усунуті порушення вимог КПК України в передбачений процесуальним законом спосіб, що саме по собі не може бути самостійною підставою для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в справах №638/6944/16, №638/17403/15, №638/1892/16, №638/12068/16, №638/12259/16, №646/1591/18, №464/3789/17, №554/4970/18, №554/49/18, №6-501цс17, №6-440цс16, №641/2476/17, №607/14606/17, №461/4824/17, №750/6330/17, №450/1547/18, №450/3315/18 та №755/10947/17 є безпідставними, оскільки обставини у цих справах та обставини у зазначеній справі не є тотожними.

Також, безпідставними є доводи апелянта на порушення його особистого немайнового права щодо правомірної, добросовісної і кваліфікованої діяльності працівників органів державної влади, адже ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 303 КПК України на оскарження рішення, дій або бездіяльності слідчого або прокурора і в такий спосіб отримав захист своїх прав, які вважав порушеними.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», суди зобов`язані викладати мотиви своїх рішень, проте це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожен аргумент сторони.

Оскільки зазначені в апеляційній скарзі інші аргументи є взаємопов`язаними між собою та фактично зводяться до власної правової оцінки ОСОБА_1 обставин справи і трактування норм матеріального права на власний розсуд, тому відсутні підстави для надання оцінки кожному аргументу окремо.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай