Справа № 461/2672/18 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-з/811/18/20 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
04 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,
за секретаря Куцика І.Б.,
розглянувши в м. Львові заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2018 року, постановлене в складі головуючого - судді Зубачик Н.Б.,
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 348173,67 грн.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 348173,67 грн. заборгованості за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3600,00 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за борговою розпискою в сумі: 1850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) євро та 1200 (одна тисяча двісті) доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) 155, 86 євро (сто п`ятдесят п`ять євро вісімдесят шість євроцентів) та 101,10 долар США (сто один долар США десять центів) - 3 % річних.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

28 січня 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив провести розподіл судових витрат, а саме стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати понесені при зверненні до Львівського апеляційного суду, в тому числі щодо сплати судового збору при зверненні до суду та витрати на сплату правової допомоги.

21 січня 2020 року адвокат Дуди Є.В. ОСОБА_3 .В подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу та зазначив, що загальна сума витрат на правничу допомогу, які понесені відповідачем становить 8000,76 грн. без ПДВ. (арк.спр. 109, том 2).

Представником відповідача також подано договір №20-09/19 від 20 вересня 2019 року про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Проходою Юрієм Вікторовичем про надання правової допомоги (арк. спр. 110, том 2).

До зазначеного договору про надання правової допомоги між ОСОБА_2 та адвокатом Проходою Юрієм Вікторовичем 20 вересня 2019 року підписано додаткову угоду №1, в якій зазначено, що гонорар адвоката за надання клієнту правової допомоги залежить від наданої адвокатом тупу послуги, зазначеної в таблиці, які також міститься у додатковій угоді (арк. спр. 111, том 2).

Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди №1, адвокат має надати клієнту акт прийняття-передачі наданої правової допомоги, який буде підтверджувати факт надання послуг клієнту.

У пункті 4 Додаткової угоди № 1 зазначено, що обов`язкові платежі (судовий збір, поштові, транспортні послуги, за відрядження, проживання, харчування тощо) сплачується клієнтом окремо від гонорару.

Згідно з наданим від 21 січня 2020 року актом про прийняття-передачу наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги №20-09/19 від 20 вересня 2019 року (арк.спр.113, том 2), адвокат Прохода Ю.В. надав правову допомогу, а клієнт ОСОБА_2 прийняв надану правову допомогу, а саме:

-Складання апеляційної скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2018 року у справі №461/2672/18 всього на суму 3 500 грн.;

-Участь у одному судовому засіданні Львівського апеляційного суду у справі №461/2672/18 всього на суму 3 500 грн.;

-Витрати на відрядження адвоката Проходи Ю.В. з м. Київ (адреса робочого місця адвоката: м. Київ, вул. Хорива, буд. 39-41 АДРЕСА_4 . 45) до Львівського апеляційного суду (вартість придбання квитків на пасажирський поїзд Київ-Львів (508,92 грн.) та Львів-Київ (491, 84 грн.) всього на суму 1000,76 грн.).

У пункті 5 акту про прийняття-передачу наданої правової допомоги зазначено, що адвокат отримав від клієнта грошові кошти (гонорар) у розмірі 8000,76 грн. без ПДВ.

До матеріалів справи додано розрахункову квитанцію серія АВ №20-09/19 на загальну суму 8000 грн. 76 коп. (арк. спр. 112, том 2).

Також адвокатом Проходою Ю.В. надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (арк. спр. 114, том 2) та два посадочні документи для проїзду поїздом вартістю 508, 92 грн. і 491,84 грн. (арк. спр. 115, 116, том 2).

До матеріалів справи долучено ордер серія КВ №471012 на надання правової допомоги у Львівському апеляційному суді ОСОБА_2 адвокатом Проходою Юрієм Вікторовичем (арк. спр. 117, том 2).

28 січня 2020 року ОСОБА_1 на подану стороною відповідача заяву про стягнення витрат на правову допомогу подала свою заяву щодо відмови у задоволенні поданої стороною відповідача заяви про стягнення коштів на правову допомогу з огляду на те, що надані документи є неналежними і недопустимими доказами та просила відмовити у стягненні коштів на правову допомогу (арк. спр. 149-150, том 2).

В цій заяві ОСОБА_1 також посилалася на те, що з 2015 року вона перебуває на посаді юрисконсульта ГБК №1 «Ластівка» і не мала можливості готувати до суду позовну заяву через представника чи адвоката та сама змушена була в позаробочий час і обідню перерву збирати докази та готувати до суду першої інстанції позовну заяву про стягнення заборгованості за борговою розпискою з ОСОБА_2 , змушена їздити та ознайомлюватись із матеріалами справи, писати відзив на заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, брати участь у судових засіданнях Галицького районного суду м. Львова 12.06.2018р., 26.06.2018р. та 09.10.2019р., а також писала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 і брала участь у судовому засіданні 21.01.2020р. Позивач зазначила, що документальних підтверджень про понесені нею витрати вона не має можливості надати, оскільки все готувалось нею особисто, а тому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на підготовку та участь у розгляді цієї справи в розмірі 23 000 грн. та судовий збір в розмірі 3600 грн. за подання позовної заяви. Також до заяви ОСОБА_1 подала копію трудової книжки.

28 січня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 3 600 грн. (арк. спр. 152, том 2).

28 січня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій зазначила, що стягнення з неї коштів на правову допомогу в розмір 8000,76 грн. та акт адвоката Воротиленка О.С. на суму 15 000 грн. є необґрунтованими, не підтвердженими належними платіжними документами та іншими доказами, а тому просить відмовити у стягнення цих витрат (арк. спр. 153-154, том 2). ОСОБА_1 в заяві звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтований. Звертає увагу на те, що апеляційна скарга є одна, а витрати на правову допомогу бажає отримати два адвокати, ОСОБА_4 О.С. та ОСОБА_5 , незважаючи на те, що в апеляційній скарзі зазначено прізвище ОСОБА_6 . Заявник також посилається на викладений висновок в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та на зазначені правові висновки у Постановах ВСУ від 17.10.2018р. у справі №301/1894/17, від 15.05.2018 р. у справі № 821/1594/17, від 22.12.2018 р. у справі №826/856/18 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд ухвалює додаткове рішення з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до роз`яснення в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги №20-09/19 від 20 вересня 2019 року, укладена між ОСОБА_2 та адвокатом Проходою Юрієм Вікторовичем, акт про прийняття-передачу наданої правової допомоги, розрахункова квитанція серія АВ №20-09/19 на загальну суму 8000 грн. 76 коп., не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

У додатковій угоді № 1 до договору №20-09/19 від 20 вересня 2019 року про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Проходою Юрієм Вікторовичем про надання правової допомоги, зазначено, що участь у одному судовому засіданні суду першої або апеляційної інстанції (за межами Київської обл.) становить 3500 грн., витрати на відрядження та вартість придбання квитків оплачуються додатково (арк. спр. 111, том 2).

З акту про прийняття-передачу наданої правової допомоги встановлено, що вказані послуги надавалися ОСОБА_2 адвокатом Проходою Ю.В. та полягають у тому, що адвокат складав апеляційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2018 року у справі №461/2672/18 та брав участь у одному судовому засіданні Львівського апеляційного суду у справі №461/2672/18.

Також в акті про прийняття-передачу наданої правової допомоги у якості виконаної послуги зазначено - витрати на відрядження адвоката Проходи Ю.В. з м. Київ до Львівського апеляційного суду.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені стороною відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,76 грн. є завищеними та не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Крім того, позивач ОСОБА_1 в поданих нею 28 січня 2020 року заявах заперечила стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання апеляційної скарги та участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 21 січня 2020 року, що тривало з 14:08 год. до 15:09 год. (арк.спр. 119-120, том 2)), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а саме: 1000 грн. за складання апеляційної скарги та 1000 грн. за участь в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що частина із наданих послуг не може бути віднесена саме до правничої допомоги.

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, витрати на відрядження адвоката Проходи Ю.В. з м. Київ (адреса робочого місця адвоката: м. Київ, вул. Хорива, буд. 39-41 АДРЕСА_4 . 45) до Львівського апеляційного суду (вартість придбання квитків на пасажирський поїзд Київ-Львів (508,92 грн.) та Львів-Київ (491, 84 грн.) всього на суму 1000,76 грн. не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону № 5076-VI. А тому, зазначені витрати не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на підготовку та участь у розгляді цієї справи в розмірі 23 000 грн. та зазначила, що документальних підтверджень про понесені нею витрати вона не має можливості надати, оскільки все готувалось нею особисто.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

ОСОБА_1 подала заяву про стягнення понесених нею витрат на підготовку та участь у розгляді цієї справи в розмірі 23 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 року передбачено, що компенсація за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

При цьому відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. Водночас сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов`язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.

Також необхідно враховувати, що явка до суду є поважною причиною відсутності на роботі і заробітна плата на цей час за працівником зберігається. Ці витрати лягають на роботодавця і йому не відшкодовуються. Тому, якщо сторона є найманим працівником, компенсацію втраченого заробітку вона вимагати не може, оскільки заробіток не втрачено.

Право на одержання компенсації за втрачений заробіток мають самозайняті особи (письменники, артисти, художники, лектори, лікарі, адвокати, приватні нотаріуси, аудитори, оцінщики, архітектори, тощо) та підприємці, які забезпечують себе роботою, а отже, і заробітком самостійно.

Водночас, заробіток може бути втрачено, якщо він був. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку. Тому для компенсації втраченого заробітку суду слід надати докази, які підтверджують середньомісячний заробіток сторони.

Якщо сторона, на користь якої постановлено рішення не працює і не має самостійного доходу, вона має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Однак, в даному випадку ОСОБА_1 займає посаду юрисконсульта ГБК №1 «Ластівка» та є зайнятою особою, а тому не має права одержати компенсацію за відрив від звичайних занять.

Разом із тим, оскільки ОСОБА_1 є найманим працівником, так як займає відповідну посаду на підприємстві, а не самозайнятою особою, з урахуванням наведених вище положень відсутні підстави для відшкодування їй і компенсації за втрачений заробіток.

Крім того, ОСОБА_1 не подала будь-яких доказів та розрахунків на підтвердження визначеної нею суми компенсації в розмірі 23 000 грн.

Щодо вирішення питання про стягнення судового збору у цій справі, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З позовом до Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 звернулась 13 квітня 2018 року та просила стягнути з відповідача 348173,67 грн. заборгованості за договором позики, заплативши 3600 грн. судового збору (арк. спр. 1, том 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізична особа повинна сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких умов необхідна до сплати сума судового збору за подання позовної заяви становила 3481, 73 грн.

За подання апеляційної скарги на рішення суду відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплатив 5222 грн. 61 коп. (150% від 3481,73 грн. становить 5222,60) (арк. спр.215, том 1).

З матеріалів справи встановлено, що позовні вимоги становили 348 173, 67 грн.

Судом апеляційної інстанції позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто: 1850 євро + 155,86 євро = 2005,86 євро; 1200 доларів США + 101,10 доларів США = 1301,10 доларів США.

2005,86 євро х 26,9565 (курс євро на дату прийняття постанови 21.01.2020р.) = 54070,97 грн.

1301,10 доларів США х 24,3257 (курс долара США на дату прийняття постанови 21.01.2020р.) = 31650,17 грн.

Всього задоволено позовних вимог на суму 85 721,14 грн., що становить 24,62 % від 348 173,67 грн.

24,62 % від 3481,71 грн. становить 857,20 грн., які належить стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 за подання позовної заяви.

За подання апеляційної скарги належало до сплати 5222,60 грн., апеляційну скаргу задоволено на 75,38 % (100% - 24,62% = 75,38 %), що становить 3936,80 грн., які необхідно стягнути з ОСОБА_1 за часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 3079,60 грн. судового збору (3936,80 грн. 857,20 грн. = 3079,60 грн.).

Керуючись ст. ст. 141, 259, 270, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судового збору та витрат на правничу допомогу та заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь судових витрат за подання позовної заяви задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 2000 (дві тисячі) грн. витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 3079 (три тисячі сімдесят дев`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору.

В задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судового збору та витрат на правничу допомогу та заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь судових витрат за подання позовної заяви відмовити.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь витрат на підготовку та участь у розгляді цієї справи в розмірі 23 000 грн. відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної додаткової постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.