ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/296/20 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Бугрика В.В.,

секретар Давиденко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області, ухваленого 06 серпня 2019 року у місті Херсоні під головуванням судді Майдан С.І. та складенням повного тексту 16 серпня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 30 червня 2010 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № SAMDN7199, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 35000 доларів США на строк до 30 червня 2011 року під 11 % річних у відповідності до квитанції № 233251563 від 30 червня 2010 року, 02 липня 2010 року позивачем було передано відповідачу ще 35000 доларів США у відповідності до квитанції № 233605906 від 02 липня 2010 року, відповідно до п. 16 договору 19 липня 2018 року позивачем на адресу відповідача було надіслано заяву про розірвання договору банківського вкладу, яку останнім отримано 23 липня 2018 року, свої обов`язки щодо повернення коштів та процентів за користування ними відповідач не виконав, у позові просив стягнути з відповідача на його користь 70000 доларів США заборгованості за сумою вкладу та 1660736 гривень процентів за користування коштами.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено, ухвалено стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN7199 від 30 червня 2010 року у розмірі 70000 доларів США як суму вкладу, проценти за користування коштами у розмірі 1660736 гривень, з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 8810 гривень.

В апеляційній скарзі Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції не виконав загальні вимоги та завдання цивільного судочинства в частині повного та об`єктивного розгляду справи та обов`язку суду навести мотивовану оцінку кожному аргументу, відповідачем наголошувалося, що позивачем не було надано суду оригінали касових документів (платіжні доручення), які б відповідали вимогам чинного законодавства, надані позивачем платіжні доручення на суми по 35000 доларів США не містять мокрої печатки банку та не засвідчені належним чином, як того вимагають нормативно-правові акти, якими керується банк у своїй діяльності, у мотивувальній частині рішення судом не зазначено, у якому вигляді були надані докази позивачем, оригінали чи копії, чи були судом засвідченні копії документів, наявні в матеріалах справи, чи досліджував суд взагалі докази та чи є вони належними та допустимими, наявність у позивача оригіналів договору та платіжних доручень на зарахування коштів на депозитні рахунки може доводити лише факт укладання такого договору та не може доводити не виконання банком умов договору щодо повернення цих коштів позивачу в строк, визначений умовами договору, з матеріалів справи вбачається, що договір № SAMDN7199 від 30 червня 2010 року був укладений строком до 30 червня 2011 року, за умовами вказаного договору строк вкладу може бути автоматично продовженим або вкладник може забрати свої гроші у будь-який час, припинивши (розірвавши) дію такого договору, строк дії договору закінчився у 2011 році, тобто ще до прийняття Національним Банком України постанови № 260 від 06 травня 2014 року «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», до моменту припинення діяльності Кримської філії ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим на підтвердження обставин щодо пролонгації договорів позивачем не було надано жодного доказу (виписки по рахунку, довідки банку про залишки коштів на рахунку у період з 2011-2014 року), позивачем не було доведено факт знаходження коштів на його депозитному рахунку на час подання позову до суду та на момент розгляду даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Марченко Н.В. від імені ОСОБА_1 вимоги скарги визнала частково, з посиланням на те, що відповідачем було припинено виплату відсотків позивачу з квітня 2014 року, отже заборгованість за таким платежем складає з 30 квітня 2014 року по 30 червня 2018 року 4 роки 2 місяці 32063,32 долари США, що за курсом 2696,17260 за 100 доларів США становить 864966,3 гривні, просила розмір стягнення відсотків за рішенням суду зменшити до зазначеної суми.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи сторони свої процесуальні позиції підтримали, при цьому представник позивача адвокат Куценко В.В. просив скорегувати розмір заборгованості за відсотками з врахуванням фактичних процентних ставок за даним видом вкладу у спірний період відповідно до даних відповідача, яка за його розрахунком від 17 січня 2020 року становить 20315,94 долари США з відповідними складовими.

Щодо вказаного розрахунку представником відповідача Логвиновською А.А. висловлено застереження про те, що після розірвання договору між сторонами має застосовуватися розмір нарахувань за процентами за ставкою вкладу «За вимогою» у відповідності до п. 16 договору між сторонами, представником позивача Куценко В.В. заперечувалася така обставина з посиланням на п. 13 договору, за яким дія договору припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з процентами за умовами договору, у судовому засіданні оголошувалася перерва для надання представником банку власного розрахунку заборгованості за процентами, після перерви такий розрахунок даним учасником справи надано не було.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи та оглянутими судом апеляційної інстанції оригіналами документів вбачається, що 30 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № SAMDN7199 банківського вкладу (Вклад «Депозит VIP») у доларах США, за яким ОСОБА_1 передав, а банк прийняв на депозит № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 35000 доларів США під 11 % річних терміном на 12 місяців з 30 червня 2010 року по 30 червня 2011 року включно у відповідності до квитанції № 233251563 Tr.N CAGRAGR80876 від 30 червня 2010 року, відповідно до квитанції № 233605906 Tr.N CASHAGR31583 від 02 липня 2010 року ОСОБА_1 було покладено за цим же договором на депозит 35000 доларів США, 19 липня 2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про розірвання вказаного договору, за повідомленням відповідача № 20.1.0.0.0/7 - 180725/2045 від 13 серпня 2018 року територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, де були оформлені банківські договори та рахунки позивача, визнано тимчасово окупованою територією України, у зв`язку з неможливістю здійснювати банківське регулювання та нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх відокремлених підрозділів Правлінням Національного банку України було прийнято постанову «Про відкликання та анулювання окремих банків і закриття банками відокремлених ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» № 260 від 06 травня 2014 року, згідно з якою припинено подальшу діяльність українських банківських установ та їх відокремлених підрозділів на зазначеній території.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно положень ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад), за змістом ч. 2 вказаної статті незалежно від виду вкладу банк зобов`язаний видати суму вкладу у повному обсязі або його частину за першою вимогою вкладника, крім вкладів, внесених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За умовами договору між сторонами його було укладено позивачем та ПАО КБ «Приватбанк», отже спірні правовідносини виникли саме між сторонами у справі, укладення даного договору у відділенні банку такого висновку не спростовує, факт окупації території, на якій було розташоване відділення банку відповідача, не знімає з останнього зобов`язань за договором, позивачем на підтвердження своїх вимог надано докази, які відповідають Положенню про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, на вимогу положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України стороною відповідача не було надано обґрунтованих заперечень щодо доводів позову в його остаточній редакції, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення позову в частині стягнення на користь позивача вкладених на депозит коштів.

Разом з тим рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за вкладом підлягає зміні, оскільки договір було укладено на період з 30 червня 2010 року по 30 червня 2011 року з можливістю його неодноразової пролонгації у відповідності до п. 7 договору, якщо у строк одного дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, при цьому розрахунок відсотків проводиться на підставі дійсної процентної ставки для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування без додаткових угод, таким чином процентна ставка після 30 червня 2011 року змінювалася, її розмір було враховано у розрахунку сторони позивача, наданому до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 13 договору його дія припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом з процентами, п. 16 цього договору передбачено безумовне право його сторін на дострокове розірвання договору шляхом попередження другої сторони за два банківських дня до дати розірвання договору, при цьому при достроковому розірванні договору за ініціативою клієнта виплата процентів йому проводиться за ставкою вкладу «До запитання», яка складає 1% на рік.

Колегія суддів вважає приведені пункти договору окремими самостійними підставами для припинення його дії, - у першому випадку у зв`язку із його виконанням, у другому у зв`язку із його достроковим припиненим, останнім правом позивач скористався подачею відповідної заяви від 19 липня 2018 року, яку відповідачем було отримано 23 липня 2018 року, отже депозитний договір між сторонами з 26 липня 2018 року є розірваним, на суму вкладу позивача з 27 липня 2018 року по 22 серпня 2018 року слід нараховувати відсотки у розмірі 1 % на рік, або 0,0027 % на день, отже рішення суду в частині стягнення процентів за сумою вкладу слід змінити у відповідності до розрахунку сторони позивача від 17 січня 2020 року, при цьому розмір належних до стягнення відсотків за останній період з 01 липня 2018 року по 22 серпня 2018 року з врахуванням періоду після розірвання договору з 27 липня 2018 року по 22 серпня 2018 року з відсотковою ставкою 0,0027 % на день становить 118,86 долари США, а не 185,96 доларів США, як вказано у розрахунку, із останніх заявлених до стягнення відсотків у розмірі 20315,94 долари США належить задовольнити суму в 20248,82 долари США, що в еквіваленті у національній валюті України на час подачі позову складає 545908,18 гривні.

За приведених обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення процентів за користування коштами змінити, зменшити суму стягнення з 1660736 гривень до 545908,18 гривні, в решті рішення суду залишити без змін, його дію, зупинену ухвалою Херсонського апеляційного суду у даній справі від 09 жовтня 2019 року, поновити з врахуванням результатів його апеляційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 процентів за користування коштами змінити, зменшити суму стягнення з 1660736 гривень до 545908,18 гривні.

В решті рішення суду залишити без змін, його дію, зупинену за ухвалою Херсонського апеляційного суду у даній справі від 09 жовтня 2019 року, поновити з врахуванням результатів його апеляційного перегляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, її повний текст буде складено 10 лютого 2020 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик