ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/597/20 Справа № 171/1446/18 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач Асоціації Фермерських господарств «Ольвія»,

відповідачі ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Колос-М»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос-М» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року, ухваленого суддею Хоруженко Н.В. у м. Апостолово Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 17 травня 2019 року та апеляційну скаргу Асоціації Фермерських господарств «Ольвія» на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року, яка постановлена суддею Хоруженко Н.В. у м. Апостолово Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Асоціації Фермерських господарств «Ольвія» (надалі АФГ «Ольвія») звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос-М» (надалі ТОВ «Колос-М») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 4,3491 га, кадастровий номер -01-026-0136, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Колос-М» від 06.02.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.10.2011 року між позивачем АФГ «Ольвія» та ОСОБА_2 , як власником земельної ділянки площею 4,3491 га, кадастровий номер -01-026-0136, яка розташована на території Вільненської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років. Вказаний договір зареєстровано у Відділі Держкомзему в Апостолівському районі 30.07.2012 року за № 02268. Орендодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину отримала його дружина, відповідач по справі ОСОБА_1 .. Умови договору оренди виконувались позивачем, як орендарем, та відповідачем, як спадкоємцем орендодавця ОСОБА_2 , належним чином. Однак, у березні 2018 року відповідач ОСОБА_1 повідомила позивача про те, що нею 06.02.2017 року укладено договір оренди з ТОВ «Колос-М». Вважають, що відповідачі не мали права укладення договору оренди до закінчення дії попереднього договору оренди, а таким укладенням порушуються права позивача, як орендаря земельної ділянки, тому звернулись до суду за захистом порушеного права з даним позовом.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року позовні вимоги АФГ «Ольвія» - задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 4,3491 га, кадастровий номер -01-026-0136, яка розташована на території Вільненської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Колос-М» від 06.02.2017 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ТОВ «Колос-М» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про залишення позову без розгляду.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд помилково розглянув дану цивільну справу по суті, оскільки поданий в інтересах позивача адвокатом Кудлюком О.І. позов без належних повноважень, без підтвердження наміру позивача реалізувати своє диспозитивне право на звернення до суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду АФГ «Ольвія» подали апеляційну скаргу, в якій ставлять питання про скасування ухвали суду та прийняття нового рішення про задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 13 942,80 грн.

Вважають, що судом не було враховано, що вимога про стягнення судових витрат, солідарно, з відповідачів на користь позивача була заявлена під час первісного звернення з позовом.

Крім того зазначають про те, що попередній розрахунок і остаточний розрахунок не може відповідати одній і тій самій сумі витрат, оскільки остаточний розрахунок проведено на підставі фактично затраченого часу на правничу допомогу. Розрахунок послуг на правничу допомогу адвоката по договору щодо представництва позивача були отримання тільки після розгляду справи по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідач ТОВ «Колос-М» зазначає про те, що суд першої інстанції правомірно відмовив представнику позивача у винесенні додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, при цьому повно та всебічно дослідив по суті всі наявні обставини, не порушуючи прав та інтересів сторін по справі.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, відзиву ТОВ «Колос-М» на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АФГ «Ольвія» підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача ТОВ «Колос-М» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між позивачем АФГ «Ольвія» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі від 01.10.2011 року, за яким ОСОБА_2 передав, а позивач АФГ «Ольвія» прийняв в строкове платне користування зазначену земельну ділянку, кадастровий номер -01-026-0136, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні письмовим договором та актом прийому-передачі (а.с. 6-8).

Відповідач ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку, площею 4,3491 га, кадастровий номер -01-026-0136, у порядку спадкування, після померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, серія та номер 469, виданий 15.05.2013 року (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом 15.05.2013 року, приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права, індексний номер 2266947 від 15.05.2013 року та зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва площею 4,3491 га, кадастровий номер -01-026-0136, за відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджується дослідженим витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2013 року (а.с.15).

06 лютого 2017 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Колос-М» укладено договір оренди земельної ділянки, на підставі якого відповідач ОСОБА_1 передала, а відповідач ТОВ «Колос-М» прийняв у строкове платне володіння та користування земельну ділянку для ведення товарного сільського господарства, площею 4,3491 га, кадастровий номер -01-026-0136, яка розташована на території Вільненської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області. Дана обставина підтверджується договором оренди від 06.02.2017 року та актом приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 9-11).

28 лютого 2017 року відповідач ТОВ «Колос-М» звернувся до КП «Криничанське БТІ» з заявою про державну реєстрацію права оренди, яке виникло на підставі зазначеного договору оренди, у зв`язку з чим 03.03.2017 року державним реєстратором КП «Криничанське БТІ» прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєстровано за відповідачем ТОВ «Колос-М» право оренди земельної ділянки площею 4,3491 га, кадастровий номер -01-026-0136, яке виникло на підставі укладеного між відповідачами договору від 06.02.2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.14).

До моменту набуття права власності відповідачем ОСОБА_1 , земельна ділянка належала на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується копією державного акту серія ДП № 019836 від 30.03.2005 року, згідно якого ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, площею 4,3491 га, кадастровий номер -01-026-0136, яка розташована на території Вільненської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с.17).

Задовольняючи позовні вимоги АФГ «Ольвія», суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договір оренди землі, укладений 01.10.2011 року між АФГ «Ольвія» та ОСОБА_2 не був припинений на момент укладання оспорюваного правочину, укладання між відповідачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Колос М» іншого договору оренди землі порушує права та законні інтереси позивача, який на законних підставах користується земельною ділянкою з 2011 року.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років ст.ст. 18,19 Закону України «Про оренду землі».

За змістом ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Отже, строк дії договору землі починається після набрання ним чинності, тобто з моменту його державної реєстрації.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16.

Зідно ч. 4 ст. 32 Закону «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до змісту статті 32 Закону України «Про оренду землі», яка регулює питання щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Як вбчається з матеріалів справи, відповідно п. 8 договору оренди №б/н від 01 жовтня 2011 року, строк договору становить 10 років. Даним договором визначені інші істотні умови - об`єкт оренди, орендна плата, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, умови збереження стану об`єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, умови повернення земельної ділянки, обтяження щодо використання об`єкту оренди, інші права та обов`язки сторін, визначено ризик випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, страхування об`єкта оренди, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Також сторони у договорі визначили порядок зміни умов договору та підстави припинення договору. Так, згідно п. 36 договору, зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Згідно п. 37 договору, його дія припиняється у разі: закінчення строку договору, придбання орендарем земельної ділянки у власність, викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом, ліквідації юридичної особи-орендаря.

Згідно п. 38, дія договору припиняється також шляхом його розірвання, при цьому розірвання в односторонньому порядку не допускається.

У пункті 40 договору оренди сторони визначили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду, переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Укладений між сторонами договір зареєстровано в Відділі Держкомзему в Апостолівському районі Дніпропетровської області, про що в Державному реєстрі вчинено запис від 30 липня 2012 року за № 02268.

Строк дії договору оренди землі, укладеного 01 жовтня 2011 року між АФГ «Ольвія» та ОСОБА_2 закінчується 01 жовтня 2022 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 після набуття спадщини отримувала від позивача АФГ «Ольвія» орендну плату і не зверталася до АФГ «Ольвія» з вимогами щодо розірвання договору або щодо зміни його умов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не мала передбачених законом підстав для повторного, без припинення діючого договору оренди землі, надання спірної земельної ділянки в оренду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог позивача, оскільки договір оренди землі, укладений 01 жовтня 2011 року між АФГ «Ольвія» та ОСОБА_2 не був припинений на момент укладення оспорюваного правочину, тобто 06 лютого 2017 року, тому укладення між відповідачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Колос-М» іншого договору оренди землі від 06 лютого 2017 року порушує права та законні інтереси позивача АФГ «Ольвія», який на законних підставах користується земельною ділянкою з 2011 року.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги суд відповідача ТОВ «Колос-М» про те, що суд помилково розглянув дану цивільну справу по суті, оскільки поданий в інтересах позивача адвокатом Кудлюком О.І. позов без належних повноважень, без підтвердження наміру позивача реалізувати своє диспозитивне право на звернення до суду, з огляду на наступне.

Згідно ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», на підставі договору про надання правової допомоги здійснюється адвокатська діяльність, документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правої допомоги може вчинятися усно у випадках:1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди);2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.3. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.4. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги.5. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

На відміну, від договору про надання правничої допомоги, ордер це письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Таким чином, ордер надається на підставі укладеного договору (усного чи письмового), та є достатнім та обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовною заявою представником позивача АФГ «Ольвія» - Кудлюком О.І. на підтвердження повноважень надано договір про надання правничої допомоги від 12 березня 2018 року № 12/03/18П, укладений між ним, як адвокатом, та головою АФГ «Ольвія», як керівником юридичної особи (а.с. 18).

Відповідно до довіреності від 13 грудня 2018 року, АФГ «Ольвія» уповноважила ОСОБА_3 на представництво інтересів та довіреність дійсна до 31 грудня 2019 року (а.с. 57).

Як вбачаться з матеріалів справи, ордер серії ДП № 21958/031 від 02 квітня 2019 року, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги від 12 березня 2018 року.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на момент пред`явлення позову між позивачем та адвокатом Кудлюком О.І. було укладено письмовий договір про надання правничої допомоги, який надано до суду при подачі позовної заяви, у договорі письмово викладені повноваження адвоката, відповідно до довіреності юридичної особи на представництво інтересів, ордеру, що адвокат Кудлюк О.І. має повноваження на пред`явлення позову в інтересах АФГ «Ольвія», а договір про надання правової допомоги та ордером підтверджують повноваження адвоката, як представника.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника АФГ «Ольвія» про ухвалення додаткового рішення по справі та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не заявлялись вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу і до моменту ухвалення рішення відповідний розмір судових витрат не визначений.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у Постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.

Однак, всупереч вище наведеним положенням, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції не врахував вищевказані норми права.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції справу розглянуто 10 травня 2019 року, повний текст рішення складено 17 травня 2019 року та представник позивача 13 травня звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення із доказами понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, тобто в межах встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду.

Відповідно до заяви про ухвалення додаткового рішення, представник позивача АФГ «Ольвія» зазначив про те, що ним розрахунок послуг на правничу допомогу адвоката по договору щодо представництва інтересів АФГ «Ольвія» по вказаній справі який склав 13 942,80 грн., відповідно до видаткового касового ордеру, отримано 10 травня 2019 року, тобто після ухвалення рішення по справі.

Колегія суддів вважає, що надані суду першої інстанції докази підтверджують понесення позивачем витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та є обґрунтованими.

Разом із тим, визначаючи розмір витрат, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідачів у розмірі 7 743,84 грн., виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку послуг на правничу допомогу адвоката по договору щодо представництва інтересів АФГ «Ольвія» про правничу допомогу від 10 травня 2019 року з розрахунком їх вартості, на загальну суму 13 942,80 грн., та видаткового касового ордеру № б/н від 10 травня 2019 року про сплату АФГ «Ольвія» адвокату 13 942,80 грн., адвокатом надані послуги: консультація - 1 година, складання та подання позовної заяви - 3 години, участь у судових засіданнях 18 вересня 2018 року, 09 жовтня 2018 року, 19 лютого 2019 року, 06 березня 2019 року та 10 травня 2019 року по 1 годині, всього 9 годин. Та визначив розрахунок виходячи з розміру мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року - 3 723 грн., з 03 травня 2018 року 1 489,20 грн., з 01 січня 2019 року - 4 173 грн., 40% становить - 1 669, 20 грн., тобто 1489,20 х 40% х 6 годин (8 925,20 грн.) +1669,20 х 40% х 3 годин ( 5007,60 грн.) =13 942,80 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, представник АФГ «Ольвія» - Кудлюк О.І. був присутнім у судових засіданнях в суді першої інстанції 18 вересня 2018 року - 5 хвилин, 19 лютого 2019 року - 29 хвилин та 10 травня 2019 року - 38 хвилин, тобто всього 1 годину 12 хвилин, що становить 1 787,04 грн.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідачів св. рівних частинах тановить 7 743,84 гривень з розрахунку: консультація 1 година 1 489,20 грн. + складання позову 3 години (1489,20*3= 4 467,60) - 4 467,60 гривень + участь у судових засіданнях 1 година 12 хвилин 1787,04 грн. = 7 743, 84 гривень по 3871,92 з кожного.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника позивача заслуговують на увагу, а ухвала по справі підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що вона постановлена без дотримання норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджене матеріалами справи, тому апеляційна скарга відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос-М» підлягає залишенню без задоволення, рішення суду - залишенню без змін, апеляційна скарга представника АФГ «Ольвія» підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, п.п.1,3,4 ч.1 ст.376, ст.382, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос-М» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Асоціації Фермерських господарств «Ольвія» - задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року залишити без змін.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року скасувати та постановити нову постанову.

Заяву представника Асоціації Фермерських господарств «Ольвія» - Кудлюка Олександра Івановича про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Асоціації Фермерських господарств «Ольвія» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос-М» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Асоціації Фермерських господарств «Ольвія» витрати на правничу допомогу у сумі 3 871 (три тисячі вісімсот сімдесят одна) грн. 92 (дев`яносто дві) копійки та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос-М» на користь Асоціації Фермерських господарств «Ольвія» витрати на правничу допомогу у сумі 3 871 (три тисячі вісімсот сімдесят одна) грн. 92 (дев`яносто дві) копійки.

В іншій частині в задоволенні заяви представника Асоціації Фермерських господарств «Ольвія» - Кудлюка Олександра Івановича відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту додаткової постанови.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: