Номер справи 623/3600/19
Номер провадження 2/623/107/2020
РІШЕННЯ

іменем України

07 серпня 2020 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Винниченка П.П.

з участю: секретаря - Телешевської В.Ю.

прокурора: Козир М.В.

представника ЦМЛ: Савіна О.С.

представника відповідача: Мальцевої Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за позовом першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, затрачених на лікування,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2019 року перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Ізюмської центральної міської лікарні звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, затрачених на лікування.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор посилався на те, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, від 23.11.2018 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у вигляді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування зазначеного покарання з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 2 роки. Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 12 грудня 2017 року приблизно о 16 годині 35 хвилин, керуючи, згідно з висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №26181/2793 від 27.02.2018, технічно не справним автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що виразилось у вигляді порушення герметичності гальмівного приводу, до дорожньо-транспортної пригоди, рухався по 626 км автошляху Київ- Харків-Довжанський зі сторони м. Слов`янськ Донецької області у напрямку м. Харків зі швидкістю 30 км/год. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово- медичної експертизи № 437-43/17 від 14.12.2017, у зв`язку з подіями 12 грудня 2017 року у потерпілої ОСОБА_2 , встановлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я у вигляді закритого перелому кісток таза: правої донної, правої та лівої сідничних кісток, закритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки па рівні верхньої третини, підшкірна гематома і синець в області таза справа, синець на тилу правої кисті, відрив нігтьової пластинки 3-го пальця правої кисті.Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_2 перебувала па стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ізюмської ЦМЛ з 12.12.2017 по 12.03.2018, тобто 90 койко-днів. На її лікування закладом охорони здоров`я витрачено кошти в сумі 34285 гри. 36 коп. Підставами для звернення до суду прокурора із зазначеним позовом є спричинення комунальному закладу охорони здоров`я збитків кримінальним правопорушенням - злочином. Оскільки Ізюмська міська лікарня с комунальним закладом охорони здоров`я, фінансується із місцевого бюджету, тому просить стягнути з відповідача на користь Ізюмської центральної міської лікарні кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину у сумі 34285,36 грн.

17.04.2020 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що розпискою від 14 грудня 2017 року ОСОБА_2 підтвердила, що отримала від ОСОБА_1 грошові кошти на лікування в Ізюмській центральній міській лікарні в розмірі 31800 грн. 00 коп., також прокурор взагалі фактично не обґрунтував підстави свого представництва, беручи до уваги той факт, що в Ізюмській центральній міській лікарні за штатом є юрист, який має можливість представляти інтереси установи у суді.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24.04.2020 року залучено Комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» () до участі у справі в якості правонаступника Ізюмської центральної міської лікарні у даній цивільній справі.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник ЦМЛ позов підтримав.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, вказувала, що в даному випадку порушені правила представництва, оскільки з даним позовом повинна звертатись сама лікарня, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що лікарня не має змоги подати позов, вважає, що таким чином прокуратура втручається в роботу Центральної міської лікарні. Також зазначила, що в матеріалах справи є довідка ЦМЛ про вартість 90 ліжко-днів, проведених в стаціонарі Ізюмської ЦМЛ, однак з неї неможливо перевірити дані витрати, не має обрахування одного ліжко-дня і не надано належних доказів.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 12 грудня 2017 року приблизно о 16 годині 35 хвилин, керуючи, згідно з висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №26181/2793 від 27.02.2018, технічно не справним автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що виразилось у вигляді порушення герметичності гальмівного приводу, до дорожньо-транспортної пригоди, рухався по 626 км автошляху Київ- Харків-Довжанський зі сторони м. Слов`янськ Донецької області у напрямку м. Харків зі швидкістю 30 км/год.

В процесі руху по вказаному автошляху на 625 км + 950 м, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «а», 31,4 та 31.4.1 «в» Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) «Перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу»;

п. 31.4 Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

п. 31.4.1 Гальмові системи:

в) «Порушено герметичність гідравлічного гальмового приводу»

та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка переходила проїжджу частину по пішохідному переходу позначеному дорожнім знаком 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.3 Правил дорожнього руху України, з ліва на право, по напрямку руху автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 437-ІЗ/17 від 14.12.2017, у зв`язку з подіями 12 грудня 2017 року у потерпілої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я у вигляді закритого перелому кісток таза: правої лонної, правої та лівої сідничних кісток, закритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки па рівні верхньої третини, підшкірна гематома і синець в області таза справа, синець на тилу правої кисті, відрив нігтьової пластинки 3-го пальця правої кисті.

Порушення вимог п.п. 2.3 а), 31.4 та 31.4.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_1 , які відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 407/18 від 27.03.2018 знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, і виразилося в тому, що ОСОБА_1 на технічно не справному автомобілі ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , несправність якого він міг виявити до ДТП, виїхав на автошлях загального користування та в процесі руху виявив небезпеку для руху у вигляді пішоходу, яка перетинала проїжджу частину по пішохідному переходу зліва на право за напрямком руху його автомобіля, застосував екстрене гальмування, однак у зв`язку з несправністю гальмівної системи не зміг своєчасно до траєкторії руху пішохода зупинити свій автомобіль та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , що спричинило вищевказані наслідки.

Таким чином, вказаними діями ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.11.2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у вигляді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування зазначеного покарання з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 2 роки. (а.с.9,10).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.07.2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні Козир М.В. на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2018 року, стосовно ОСОБА_1 закрито в зв`язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги. (а.с.11).

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Ізюмської ЦМЛ з 12.12.2017 по 12.03.2018, тобто 90 койко-днів. Згідно довідки Ізюмської центральної міської лікарні від 21.08.2019 р. № 2219 загальна вартість лікування становить 34285,36 грн. (а.с.12).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, Ізюмською ЦМЛ було понесені витрати на стаціонарні лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_1 .

На даний момент заподіяні Ізюмською ЦМЛ збитки відповідачем не відшкодовано.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язане відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури обґрунтовує звернення до суду із даним позовом спричиненням комунальному закладу охорони здоров`я збитків кримінальним правопорушенням - злочиномта бездіяльність з боку керівництва зазначеного закладу охорони здоров`я, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження. Оскільки Ізюмська міська лікарня с комунальним закладом охорони здоров`я, фінансується із місцевого бюджету та у зв`язку із перебуванням потерпілої на стаціонарному лікуванні з вини ОСОБА_1 па лікування ОСОБА_2 витрачені кошти місцевого бюджету, тому кошти необхідно стягнути на користь Ізюмської центральної міської лікарні.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Відповідно до частин 3-4 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Разом з тим, частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз частин 3, 4 статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в господарських судах стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Таким чином, згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Ізюмська місцева прокуратура повідомила позивача про намір звернутися до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області в своїх інтересах із зазначеним позовом листом від 06.09.2019. (а.с.13-15).

Підставами для звернення до суду прокурора із зазначеним позовом є спричинення комунальному підприємству Ізюмській ЦМЛ збитків кримінальним правопорушенням - злочином та бездіяльність з боку керівництва зазначеного закладу охорони здоров`я, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження.

Однак прокурором необґрунтовано нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави Ізюмської ЦМЛ, з огляду, зокрема, на те, що матеріали справи не містять жодних доказів про те, що визначений прокурором орган знав про допущені порушення, усвідомлював порушення інтересів держави, мав відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Таким чином іншою необхідною умовою для здійснення прокурором представництва інтересів держави, у відповідності до приписів ст.23 Закону України "Про прокуратуру", є виконання прокурором обов`язку попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Тобто, виходячи зі змісту даної норми, наявність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів попереднього звернення прокурора до відповідного суб`єкта владних повноважень є обов`язковою умовою, за якої можливий судовий розгляд позову прокурора, і виключно у разі її дотримання прокурор набуває відповідних процесуальних повноважень (процесуальної дієздатності).

В судовому засіданні було з`ясовано, що прокуратура зверталась до лікарні із запитом щодо відшкодування чи невідшкодування ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілої ОСОБА_2 . Адміністрацією лікарні було повідомлено, що дані витрати відшкодовані не були, про що прокурор в судовому засіданні надала для огляду довідку, але залучена вона не була, оскільки докази повинні бути долучені до початку судового засідання.

Заходи з відшкодування витрат лікарнею не вживались, оскільки вони не володіють інформацією про особу, що заподіяла тілесні ушкодження.

В матеріалах справи міститься тільки лист від 06.09.2019 за №37-523вих19 прокуратури до Генерального директора Ізюмської ЦМЛ про пред`явлення даного позову.

Суд враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Суд вважає, що прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст.80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Прокурором не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про необхідність захисту інтересів держави у даній справі саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

В матеріалах справи наявна довідка Ізюмської центральної міської лікарні від 21.08.2019 р. № 2219, в якій зазначено, що ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні з 12.12.2017 року по 12.03.2018 року. Вартість проведених в стаціонарі Ізюмської ЦМЛ за 90 койко-днів становить 34285,36 грн. (а.с.12). Однак довідка не містить вартості одного ліжко-дня, щоб можливо було розрахувати за кожний місяць окремо.

З огляду викладеного підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати у справі відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", ст. 131-1 Конституції України ст. ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 56, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, затрачених на лікування - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 17 серпня 2020 року.

Головуючий суддя П. П. Винниченко