Номер провадження: 22-ц/813/1689/20
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Черевка П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фірми «Транзит Ю.С.» мале приватне підприємство, третя особа Публічне акціонерне товариство «Юніон Стандарт Банк», про визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою, в якій просив суд визнати дійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги від 30 вересня 2015 року, укладений між Фірмою « Транзит Ю. С.» Мале приватне підприємство та ОСОБА_1 .. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 вересня 2015 року між фірмою «Транзит Ю.С.»Мале приватне підприємство та ОСОБА_1 було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до якої ОСОБА_1 отримує поворотну фінансову допомогу та зобов`язується повернути її до 14 жовтня 2015 року. 14 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та фірмою «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство було укладено додаткову угоду, відповідно до якої позивач зі свого поточного рахунку перерахував на картковий рахунок відповідача у ПАТ «Юніон Стандарт Банк» фінансову допомогу у розмірі 110000,00 грн, тобто позивач стверджує, що таким чином, повернув фінансову допомогу відповідачу. Проте, 10 грудня 2015 року ПАТ «Юніон Стандарт Банк» прийняв рішення №3 ТА, згідно якого вирішено віднести до категорії нікчемних та визнати нікчемними із застосування наслідків нікчемності, передбачених ст.. 216 ЦК України, наступні правочини: всі операції із списання/зарахування (перерахування) грошових коштів, що визначені в Додатках «1-20 до цього рішення. У зв`язку з чим, позивач посилаючись на п.1 Розділу 3 Інструкції № 826, згідно якої правочини є нікчемними у разі наявності підстав, визначених ч.3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», стверджує, що відсутні підстави для визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги від 30.09.2015 року нікчемним, оскільки даний договір відповідає всім вимогам права (а.с. 3-6).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року вирішено відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 56-61).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим із неправильним застосуванням суду першої інстанції норм матеріального та процесуального права, адже відповідно до п.1 Розділу 3 Інструкції № 826 правочини є нікчемними уразі наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та/або іншими законами, що підтверджують відповідні докази, проте підстави для визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги нікчемним відсутні. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити, про що надав до суду відповідну заяву, та відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог також у разі визнання відповідачем позову.

14.01.2020 року представник відповідача фірми «Транзит Ю.С.» мале приватне підприємство подав письмові пояснення по справі, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Також 14.01.2020 року представник відповідача подав заяву, якою повідомив про припинення Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що спосіб та механізм захисту цивільного права, визначений позивачем, не передбачений ст.16 ЦК України, а ч. 2 ст. 215 ЦК України визначає таку можливість щодо нікчемного правочину лише у випадках визначених ч.2 ст.218, ч.2 ст.219, ч.2 ст.220, ч.2 ст.224, ч.2 ст.226 ЦК України. Крім того, суд першої інстанції вказав, що ПАТ «Юніон Стандарт Банк» визначене в якості третьої особи та не має статусу відповідача у справі, в зв`язку з чим суд не може вирішувати питання про права та обов`язки третіх осіб під час ухвалення рішення. Тому суд першої інстанції вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 30 вересня 2015 року між Фірмою «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство та ОСОБА_1 було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого, Фірма «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство (позикодавець) надає ОСОБА_1 (позичальник) поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених договором. В п. 2.6. вказаного договору передбачено, що повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця в установі банку та/або готівкою (а.с. 7-8).

14 жовтня 2015 року між Фірмою «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 30.09.2015 року, зі змісту якого вбачається, що 14 жовтня 2015 року позичальник - ОСОБА_1 повернув позикодавцю - Фірмі «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство грошові кошти в розмірі 110 000,00грн., що були отримані згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги від 30 вересня 2015 року. Даною угодою сторони підтверджують виконання своїх зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 30 вересня 2015 року в повному обсязі та відсутність претензій, інших грошових (майнових) зобов`язань не має (а.с. 9). Факт отримання Фірмою «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 110 000,00 грн підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №6 від 14 жовтня 2015 року (а.с. 10). Отже, ОСОБА_1 було повернуто Фірмі «Транзит Ю.С.» Мале приватне підприємство грошові кошти в розмірі 110 000,00 грн, що правильно було встановлено судом першої інстанції. При цьому, як зазначив позивач та що не заперечувалось відповідачем, грошові кошти ним були повернуті шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача в ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» в розмірі 110 000 грн.

Разом з тим, як зазначав позивач та не оспорювалось сторонами в процесі розгляду справи, 10 грудня 2015 року ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» прийняв рішення №3-ТА, яким вирішив віднести до категорії нікчемних та визнати нікчемними із застосуванням наслідків нікчемності, передбачених ст. 216 ЦК України, наступні правочини: всі операції із списання/зарахування (перерахування) грошових коштів, що визначені в Додатках №1-20 до цього рішення. Зокрема, у вказаному рішенні тимчасової адміністрації ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» «Про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності» №3-ТА від 10 грудня 2015 року зазначено наступне: кошти списані з транзитного рахунку та зараховані на рахунок ОСОБА_3 ; кошти, списані з поточного рахунку ОСОБА_4 та зараховані на рахунок ОСОБА_5 ; кошти, списані з поточного рахунку ТОВ «ДЖИВВАЙП ФІНАКС» на рахунок ОСОБА_6 . За всіма іншими нікчемними правочинами кошти в результаті сторнування проводок відобразити на рахунках їх первісних власників.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір про надання поворотної фінансової допомоги є за своєю природою договором позики, на що, зокрема, звертав увагу позивач в своїй позовній заяві. А отже правовідносини, які виникли між сторонами регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства в частині позики.

Так, за ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, форма договору позики письмова.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Нотаріальне посвідчення договору позики положеннями діючого законодавства не передбачено.

Частина 2 статті 220 ЦК України визначає випадки, за яких правочин підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак одна з його сторін ухиляється від такого посвідчення. Задля уникнення подібних ситуацій законодавець передбачив відповідний механізм визнання договору дійсним, разом з тим за наявності відповідної умови якщо законом чітко визначено, що відповідний договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Як було вище зазначено договір позики не є правочином, який потребує нотаріального посвідчення. Отже, правова підстава для визнання вказаного договору дійсним та, відповідно, задоволення позовних вимог, відсутня. Тому доводи апеляційної скарги у відповідній частині відхиляються.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова ВП ВС від 03.06.2018 року, справа № 338/180/17).

Одночасно, апеляційний суд зауважує, що як вбачається з інформації, яка знаходиться у вільному доступі в мережі Інтернет на офіційній веб-сторінці Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 665/БТ «Про віднесення ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 182 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ЮСБ БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 03 жовтня 2015 року до 02 січня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ЮСБ БАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_7 строком на три місяці з 03 жовтня 2015 року по 02 січня 2016 року (включно).

Отже, за обставинами даної справи природа позовних вимог позивача полягає саме в його незгоді з відповідним рішення про визнання нікчемними правочинів, зокрема щодо транзакцій грошових коштів між рахунками клієнтів банку, а не безпосередньо з укладеним договором позики, який до того ж не може бути визнаний дійсним, як вказувалось вище. Відтак, при зверненні до суду з позовом позивачу слід було визначитися з характером та природою позовних вимог, обрати належний та ефективний спосіб захисту та звернутися з позовом до суду відповідної юрисдикції, оскаржуючи рішення тимчасової адміністрації ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» «Про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності» №3-ТА від 10 грудня 2015 року в відповідній частині.

Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого законодавства, специфіку спірних правовідносин, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко

05.02.2020 року м. Одеса