Постанова

Іменем України

11 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 483/1175/18

провадження № 61-22465св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданої адвокатом Корцем Сергієм Валерійовичем, на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року в складі колегії суддів Казанлі Л. І. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року в складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Лисенка П. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 31 травня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування в шлюбі сторони набули право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:036:0001, площею 0.25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка), яка була оформлена на ОСОБА_2 .

На вищевказаній земельній ділянці сторони спільними зусиллями та за спільні кошти побудували житловий будинок, загальною площею 55.6 кв. м, житловою площею 32.7 кв. м, разом із сараєм, вбиральнею, душем, підвалом, гаражем та іншими спорудами (далі - житловий будинок). Вказане домоволодіння також було оформлено на ім`я відповідача.

Між тим, спільне життя сторін не склалося та вже понад шість місяців вони подружніх відносин не підтримують і проживають окремо.

Відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спільним майном та забороняє останній користуватись ним, чим порушує її права, як співвласника.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що згідно чинного законодавства майно набуте у шлюбі є спільною власністю подружжя, ОСОБА_1 просила суд поділити вищевказане нерухоме майно, що належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності, виділивши у власність позивача:

1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 ;

1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :04:036:0001, площею 0.25 га, яка розташована за цією ж адресою.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому зазначав, що до укладення шлюбу йому на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0.10 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка знаходиться на території Чорноморської сільської ради. В подальшому рішенням № 13 Чорноморської сільської ради від 23 грудня 2005 року ОСОБА_2 було виділено 0.15 га до вже існуючих 0.10 га та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія 590758 від 29 грудня 2006 року. Тому до спільного майна подружжя належить лише земельна ділянка площею 0.15 га.

Крім того зазначав, що подаючи позов про поділ майна подружжя, позивач ОСОБА_1 не зазначила квартиру АДРЕСА_2 (далі - квартира), яка була придбана сторонами під час шлюбу та оформлена на ім`я ОСОБА_1 .

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив суд: визнати спільним майном подружжя двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку надану для обслуговування і будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.15 га, виділивши сторонам по 1/2 частки зазначеного нерухомого майна.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження із позовною заявою ОСОБА_1 під спільним номером 483/1175/18.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено повністю.

Визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

житловий будинок загальною площею 55,60 м2, житловою площею 32,70 м2 з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 72 002, 00 грн;

земельну ділянку загальною площею 0,25 га за цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 551 326, 32 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частки житлового будинку «А1,Амн» загальною площею 55,60 м2, житловою площею 32,70 м2 з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами - підвал «апд», сарай «Б», вбиральня «В», душ «Г», гараж «Д», споруди №№ 1, 2, 3, 4, 5, замощення «І», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 72 002, 00 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,25 га (кадастровий номер :04:036:0001) за цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 551 326, 32 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено повністю.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частки житлового будинку «А1,Амн» загальною площею 55,60 м2, житловою площею 32,70 м2 з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами - підвал «апд», сарай «Б», вбиральня «В», душ «Г», гараж «Д», споруди №№ 1, 2, 3, 4, 5, замощення «І», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 72 002, 00 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,25 га (кадастровий номер :04:036:0001) за цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 551 326,32 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 , вартістю 186 850,00 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 , вартістю 186 850,00 грн.

Судові витрати віднесено на рахунок сторін.

Задовольняючи позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно набуте подружжям за час шлюбу, і воно належать їм на праві спільної сумісної власності, частки яких є рівними - по 1/2 за кожним із подружжя.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя спірної квартири та визнання права власності на 1/2 частку цієї квартири за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року - залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, а тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дане майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін та їх частки, як дружини та чоловіка є рівними. ОСОБА_1 не доведено, що спірна квартира є її особистою приватною власністю, а також не доведено, що спірна квартира була придбана не для сім`ї, а для її особистих потреб.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

12 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Корець С. В. через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спірної квартири, а також в частині визнання за ОСОБА_2 права спільної часткової власності на 1/2 частку цієї квартири.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

В касаційній скарзі заявник зазначає, що спірна квартира є її особистою приватною власністю та не належить до спільного майна подружжя, оскільки придбана нею за особисті кошти ОСОБА_1 , що були отримані нею від продажу іншої квартири, яка була набута нею до реєстрації шлюбу з відповідачем та була її особистою власністю.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2019 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області.

Справа надійшла до Верховного Суду у січні 2020 року.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , поданої адвокатом Корцем С. В., на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановленні судами

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 1995 року (а. с. 4).

Під час перебування у шлюбі сторонами набуто житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а. с. 5, 9). В даній частині сторони дійшли згоди щодо поділу між ними житлового будинку та земельної ділянки.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 1995 року ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_4 (а.с. 61).

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 700 від 19 березня 1997 року ОСОБА_1 за 8 071, 00 грн придбала квартиру АДРЕСА_5 (а.с. 62).

За договором купівлі-продажу № 366 від 13 грудня 2000 року ОСОБА_1 продала вищевказану квартиру за 5 000, 00 грн (а.с. 63).

Відповідно до договору купівлі- продажу нерухомого майна № 0626 від 21 грудня 2000 року ОСОБА_1 придбала спірну квартиру, вартість якої складала 4 000, 00 грн (а.с. 64).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 22, 28 КпШС УРСР (в редакції 1969 року), які підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, нажитого подружжям до 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

До сімейних відносин, які вже існували на час спірних правовідносин (дата купівлі-продажу спірної квартири - 21 грудня 2000 року), норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно пунктом 3 частиною першою статті 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 28 КпШС та частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як встановлено судами, та вбачається з матеріалів справи спірна квартира була придбана сторонами в 2000 році під час перебування у шлюбі, а тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтовано висновку про те, що спірна квартира є їх спільною сумісною власністю, та підлягає поділу порівну.

Доводи касаційної скарги про те, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки придбана нею хоча і за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, а саме: кошти, отримані нею від продажу іншої квартири, що належала їй на праві особистої приватної власності не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги, оскільки ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що кошти від продажу квартири, яка була її особистою приватною власністю були витрачені саме на придбання спірної квартири, яка є об`єктом поділу.

Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Доводи касаційної скарги, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права, незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та до переоцінки доказів, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданої адвокатом Корцем Сергієм Валерійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , а також в частині визнання за ОСОБА_2 права спільної часткової власності на 1/2 частку цієї квартири - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко