Справа № 539/1683/13-ц
Провадження № 4-с/539/14/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2020 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
в складі: головуючого судді Даценка В.М.
за участі секретаря судового засідання Яценко Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) Єрмак Тетяни Вікторівни,-
ВСТАНОВИВ :
Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) Єрмак Т.В.
В скарзі зазначив, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.05.2013 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 08.05.2013 року і до повноліття дитини.
Згідно вказаного рішення видано виконавчий лист, який було направлено на виконання до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, за місцем його роботи у ПрАТ «СК «Провідна».
11.01.2019 року вищевказану заборгованість, яка виникла не по його вині, він сплатив повністю, з того часу він щомісячно справно сплачує аліменти і станом 28.07.2020 року заборгованість по аліментам відсутня.
05.02.2020 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по сплаті аліментів передано з Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві до Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) і в даний час воно перебуває на виконанні у старшого державного виконавця Єрмак Т.В.
При зверненні ним до старшого державного виконавця Єрмак Т.В. із заявою про зняття арешту з належного йому рухомого та нерухомого майна, отримав лист з відмовою, яка мотивована тим, що виконавче провадження ще не закінчене, строк його виконання до 22.09.2030 року і арешт майна припиняється лише у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.
Скаржник прохає суд визнати бездіяльність старшого державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) Єрмак Т.В. неправомірною і зобов`язати її зняти арешт з рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , який накладений постановою від 14.11.2018 року по примусовому виконанню виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду №539/1683/13-ц, виданого 23.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.05.2013 року в межах виконавчого провадження №38678304.
В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, звернувся до суду з письмовим клопотанням щодо розгляду справи без його участі, на задоволенні скарги наполягав.
Старший державний виконавець Єрмак Т.В. не з`явилась, звернулась до суду з письмовим клопотанням щодо розгляду справи без її участі.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Журавльовою Є.В. від 14.11.2018 року в межах виконавчого провадження №38678304, яке знаходиться на стадії відкритого виконавчого провадження, накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.4).
Вказана постанова державного виконавця мотивована тим, що виконавче провадження №38678304 відкрито по примусовому виконанню виконавчого листа №539/135/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.05.2013 року і по даному виконавчому провадженню наявна заборгованість по сплаті аліментів понад 3 місяці.
Крім цього, в матеріалах скарги мається довідка-розрахунок старшого державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) Єрмак Т.В. від 28.07.2020 року (а.с.5), з якої вбачається, що заборгованість по аліментах станом на 01.01.2020 року та станом на 28.07.2020 року відсутня.
Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.6 ст.26, ч.ч.1-3 ст. 56, ч.5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами другою, третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як вбачається з відповіді старшого державного виконавця Єрмак Т.В. від 28.07.2020 року за №1716/37686 (а.с.6), яка була надана скаржникові на його письмову заяву щодо зняття арешту з його нерухомого та рухомого майна від 25.07.2020 року, у знятті арешту відмовлено, у зв`язку із відсутністю законних підстав вважати, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Також, виконавче провадження буде знаходитись на виконанні до 22.09.2030 року, а зняття арешту з майна відбувається тільки після повного фактичного виконання рішення суду.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із ч.ч.. 1, 2, 3 ст. 56 Закону 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Порядок зняття арешту з майна боржника визначається ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та підставами для цього є, зокрема: 1) набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника (ч.ч. 2, 5 Закону); 2) за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом (ч. 3 ст. 59 Закону); 3) з підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону, якими є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як встановлено в судовому засіданні, державним виконавцем не було вчинено жодної дії стосовно виклику боржника, з`ясуванню причин несплати аліментів, здійснення перевірки його майнового стану за місцем проживання, опису майна, не направлено запити щодо наявності майна, тощо.

На підставі наведених вище норм матеріального права, які регулюють правові підстави накладення та існування арешту у виконавчому провадженні, арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та в розмірі суми стягнення та інших витрат у виконавчому провадженні.

Процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його описі, та передачі його на реалізацію. Для виявлення майна державний виконавець оглядає усі зайняті боржником приміщення у присутності понятих. Опис майна проводиться у присутності боржника або будь-якого повнолітнього члена його сім`ї і двох понятих. Майно описується в такій кількості та такої якості, які забезпечують виконання судового рішення. Опису підлягає усе майно, яке може бути стягнено відповідно до законодавства.

Суд звертає увагу, що на рівні як Закону 1404-VIII так і чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження», прямо зафіксовано можливість арешту рухомого майна виконавцем лише після його опису (ч. 2 ст. 56 Закону), а сам опис майна відбувається виключно у присутності понятих (ч. 2 ст. 22 Закону), що в свою чергу унеможливлює накладення арешту на все рухоме майно боржника без його ідентифікації та опису на стадії відкриття виконавчого провадження або після цього.

Також нормами Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі Закону 1404-VIII, жодним чином не передбачено можливість накладення та існування арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника з метою попередження на майбутнє належного виконання останнім рішення суду про стягнення періодичних платежів, як і припущення державного виконавця щодо можливого невиконання боржником своїх обов`язків та можливого утворення боргу в майбутньому.

Такі доводи старшого державного виконавця, надані нею в судовому засіданні, суд відхиляє та визнає такими, що не відповідають положенням чинного законодавства.

Отже, за відсутності даних щодо вчинення виконавцем всіх необхідних дій у виконавчому провадженні, в тому числі перевірці майнового стану боржника, описі майна, відсутності даних щодо ухилення боржника щодо виконання ним рішення суду, відсутності скарг стягувача щодо цього, відсутності співмірності у застосуванні арешту майна

За таких обставин вбачається порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, зокрема втручання органу державної виконавчої служби в право особи на мирне володіння майном, яке за наявності вказаних обставин не є виправданим, так як здійснено з порушенням принципів пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами держави та боржника, так як в даному випадку останній несе надмірний тягар внаслідок таких неправомірних дій органу державної виконавчої служби. При цьому, жодного суспільного інтересу внаслідок застосування арешту майна не задоволено, оскільки боржник не вчиняє жодних дій, які б вказували на ухилення ним від виконання рішення суду.

Тому, скарга на постанову державного виконавця про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно є обґрунтованою і підлягає задоволенню в частині визнання постанови державного виконавця про накладення арешту та бездіяльності державного виконавця, яка полягає у відмові у скасуванні арешту, неправомірною та зобов`язання державного виконавця усунути порушення.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження є співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Системний аналіз вказаних статей дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначені певні правила накладання арешту майна в межах виконавчого провадження. Так, арешт може бути накладений з метою забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається після виявлення майна, на що прямо вказує норма абз.3 ч.2 ст.56 Закону. Для цього державному виконавцю надається доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Виявивши таке майно державний виконавець застосовує арешт співмірно обсягу вимог за рішенням.

Дослідивши оскаржувану постанову про накладення арешту, суд приходить до висновку про те, що вона не відповідає наведеним вимогам закону.

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що при накладенні арешту державний виконавець перевірив майновий стан боржника та застосував арешт співмірний обсягу вимог (наприклад, за приблизною ціною виявленого майна).

В свою чергу, наведене порушує основні засади виконавчого провадження, передбачені в ст.2 Закону, а саме щодо юридичної визначеності (елемент принципу верховенства права).

Очевидно, що такий арешт усього рухомого та нерухомого майна порушує права боржника, і безумовно, не може вважатися співмірним при виконанні даного виконавчого провадження.

У зв`язку з чим, враховуючи порушення вимог законодавства державним виконавцем, суд приходить до висновку, що бездіяльність державного виконавця слід визнати неправомірною та зобов`язати поновити порушене право боржника шляхом зобов`язання зняття арешту з його майна, а тому скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 447-453 ЦПК України,-

У ХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) Єрмак Тетяни Вікторівни - задовольнити.

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) Єрмак Тетяни Вікторівни неправомірною та зобов`язати її зняти арешт з рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , який накладений постановою від 14.11.2018 року по примусовому виконанню виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду №539/1683/13-ц, виданого 23.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.05.2013 року в межах виконавчого провадження №38678304.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко