УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2020 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Маріуполі заяву ОСОБА_1 про скасування заходу забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування заходу забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що на підставі договору дарування від 07.12.1999 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області було накладено арешт на належну заявниці квартиру. Про існування такого обтяження ОСОБА_1 стало відомо лише у квітні 2020 року. У теперішній час необхідність в арешті нерухомого майна відпала, а тому просила скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1 .

Сторони у судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що на підставі договору дарування від 07.12.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Мудрою О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 5-2462, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване у ДКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 07.12.1999 року за № 37696.

Згідно рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.03.2006 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06.06.2006 року, у липні 2001 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання угоди дарування квартири АДРЕСА_1 недійсною. Зазначеним вище судовим рішенням у задоволенні позову було відмовлено.

У лютому 2009 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Ухвалою суду від 24.06.2009 року провадження у справі закрито.

19 вересня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 780, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 19.09.2015 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_7 .

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 211238020 від 03.06.2020 року, 29 липня 2005 року державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори накладено арешт (архівний напис) на квартиру АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер обтяження № 2237203. Підставою обтяження є ухвала Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.07.2001 року.

У відповідності до довідки, складеної завідуючою архівом Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.05.2020 року, матеріали цивільної справи № 2-177/2006 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Перша маріупольська державна нотаріальна контора, Управління освіти по Іллічівському району про визнання договору дарування недійсним, знищені згідно ст. 22 Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України.

Також згідно відомостей, наданих завідувачем Першою маріупольською державною нотаріальною конторою від 01.07.2020 року, нотаріальні документі до 2001 року, в т.ч. справи, що стосувалися накладених судами арештів на об`єкти нерухомого майна були передані для подальшого їх зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. За таких підстав, надати будь-яку інформацію щодо накладеного арешту не виявляється можливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9 ст. 158 ЦПК України).

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову, суд враховує, що у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, в межах якого застосовувались заходи забезпечення позову, було відмовлено ще у 2006 році, таке судове рішення набрало законної сили, а отже необхідність у застосуванні заходу забезпечення позову відпала.

Керуючись ст. 158 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходу забезпечення позову задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.07.2001 року.

Копію зазначеної ухвали невідкладно після набрання законної сили надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також до Першої маріупольської державної нотаріальної контори для здійснення відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Суддя: Д. В. Кузнецов