Справа №242/3958/19
Провадження №2/242/362/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., за участі секретаря судового засідання Сафронової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, про стягнення майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії та компенсації за несвоєчасну виплату недоотриманої пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Селидівського міського суду Донецької області з позовною заявою до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії та компенсації за несвоєчасну виплату недоотриманої пенсії, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що з грудня 2014 року є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Селидівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. З травня 2016 року позивачу було припинено виплату пенсії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду №805/3311/18-а від 27.07.2018 бездіяльність відповідача по невиплаті пенсії визнана протиправною, зобов`язано відповідача поновити нарахувати її виплату позивачу, а також сплатити заборгованість з дня припинення виплати. 10.12.2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження. Однак, до теперішнього часу вищевказане рішення не виконане. Відповідно до ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів та ст.3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Позивач просить стягнути з Державного бюджету України збитки, завдані відповідачем, у розмірі недоотриманої пенсії 39 231 грн. 23 коп., та збитки у вигляді компенсації втрати частини її доходів за період з 01.05.2016 по 30.11.2018 року у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період з червня 2016 по липень 2019 р. у розмірі 8 241 грн. 24 коп.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить суду слухати справу у її відсутність, вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив, в якому просить суд відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та незаконними.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить суд відмовити в задоволені позову та слухати справу у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, друга статті 12 ЦПК України у зазначеній редакції).

За загальним правилом, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вказано, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої зазначеної статті).

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі визначальною ознакою є характер спірних правовідносин.

В даній конкретній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому несплачена позивачу сума пенсії, яка підлягає стягненню на її користь за рішеннями суду, не може вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей22, 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і далі - Закон № 1058-IV, у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Положення про УПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (тут і далі - Положення, у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом), УПФУ в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами ПФУ. УПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Основним завданням УПФУ відповідно до пункту 3 вказаного Положення є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

Як вбачається з пункту 4 названого Положення, УПФУ відповідно до покладених на нього завдань проводить перевірку правильності призначення (здійснює перерахунок) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Предметом спору у цій справі є недоотримана позивачем сума пенсії, яка нараховується й виплачується у встановленому законом порядку.

Відповідачами у справі є органи державної влади - суб`єкти владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства. Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу невиплаченої пенсії, за період зупинення її нарахування.

Суд вважає, що спір стосовно недоотриманої суми пенсії - є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин, за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Даний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 750/1668/17.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження по справі підлягає закриттю, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд, вважає, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії та компенсації за несвоєчасну виплату недоотриманої пенсії необхідно закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, про стягнення майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії та компенсації за несвоєчасну виплату недоотриманої пенсії, - закрити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали суду.

Суддя І.М. Владимирська