_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/947/479/20
УХВАЛА

20.08.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кирикової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшло подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаного подання державний виконавець зазначив, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження АСВП № 41763759 з виконання виконавчого листа №2-4650/09, виданого Київським районним судом м. Одеси від 08.06.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття тобто доІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до його повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 22.06.2009 року.

23.01.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 41763759.

13.03.2018 року державним виконавцем винесено загальні постанови без затвердження: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстріл) патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; тимчасове обмеження боржника у праві полювання.

18.10.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна, та перенесено до ДРОРМ, ДРРП.

03.02.2020 року державним виконавцем було повторно винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами: тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; тимчасове обмеження боржника у праві полювання та накладено ЕЦП.

07.02.2020 року державним виконавцем складено протокол про адміністративне право порушення з яким боржник ознайомився та копію протоколу одержав.

Згідно єдиного державного реєстру судових рішень боржника визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КпАП України - справа №521/2648/20 від 06.04.2020р.

11.02.2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

11.08.2020 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки фактичного місця знаходження боржника, про що складено акт державного виконавця. Згідно акту державного виконавця боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , періодично з`являється за вище зазначеною адресою.

Станом на 12.08.2020 року рішення суду боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКГІП НОМЕР_1 не виконується.

У зв`язку з тим, що згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а вищезазначене свідчить про неможливість потрапити до квартири з метою виконання вимог виконавчого документа для складання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, керуючись статтею 439 ЦПК України, статтею 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаним поданням розподілено судді Калініченко Л.В.

У відповідності до вимог ст. 439 ЦПК України, зазначене питання розглядається судом без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Державний виконавець у поданні просив суд розглянути подання у встановлені законом строки та одразу скерувати копію ухвали суду за наслідком його розгляду.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З наданих до суду документів судом встановлено, що на примусовому виконанні в Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4650/09, виданого 08.06.2010 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття тобто доІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до його повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 22.06.2009 року.

Згідно з п. 12 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про розшук боржника-фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи.

При цьому згідно з приписами ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі п. 4 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння, в рамках здійснення дій у виконавчому провадженні.

Оглянувши надані державним виконавцем до суду документи, судом встановлено, що державним виконавцем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження та обізнаний про наявне виконавче провадження.

Крім того, як вбачається з виконавчого листа №2-4650/09, місцем проживання боржника ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 , однак з поданням державний виконавець звернувся до суду про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 належить на праві власності вказана квартира АДРЕСА_3 , або доказів підтвердження місця мешкання останнього у цій квартирі, до суду не надано.

Також державним виконавцем не надано до суду жодного доказу, які б підтверджували факт наявності майна боржника у квартирі АДРЕСА_3 .

Як вбачається з поданого до суду акту державного виконавця від 11.08.2020 року, під час виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , останнього було навпаки повідомлено, що вказана квартира належала на праві власності померлому ОСОБА_5 . Спадкову справу стосовно майна померлого відкрито на ім`я ОСОБА_6 . Зі слів ОСОБА_7 майно боржника ОСОБА_1 у вказаній квартирі відсутнє, а боржник до зазначеної адреси не має відношення.

За таких обставин, державним виконавцем не подано жодних відомостей про перешкоджання боржником здійсненню виконавчих дій, та взагалі будь-яке відношення боржника чи знаходження належного йому майна у вказаній квартирі, стосовно якої виконавцем подано подання, за наслідком чого суд вважає подання необґрунтованим, а надання дозволу на примусове проникнення до житла за цією адресою може призвести до суттєвих порушень майнових прав інших осіб, тому у задоволенні подання необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Тобто обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

У ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив відсутність достатніх підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише у тих обставинах, коли державний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Тому суд вважає, що подання є необґрунтованим, наявність достатніх правових підстав для примусового проникнення до житла є недоведеною, та з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості житла власника домоволодіння та осіб, які в ньому проживають, вважає необхідним відмовити в його задоволенні.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.