Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/507/20
Провадження № 2/553/510/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13.08.2020м. Полтава
Ленінський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді: Тимчука Р.І,
при секретарі: Лунич Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м.Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання права власності на автомобіль, зняття арешту та припинення його обтяження, -
Позивач 16 березня 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м.Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання права власності на автомобіль, зняття арешту та припинення його обтяження.
25.06.2020 року представник позивача адвокат Гончаренко О.В. подав заяву про уточнення позовних вимог, просив виключити Державне підприємство «Національні інформаційні системи» зі складу третіх осіб та виключити з прохальної частини позовної заяви пункт про зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» внести відомості про зняття арешту/обтяження з рухомого майна.
Ухвалою суду від 01.07.2020 року Державне підприємство «Національні інформаційні системи» було виключено зі складу третіх осіб.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач до суду не з`явився, не повідомивши суду про причини неявки, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час судового засідання, зокрема, і через оголошення на сайті «Судова влада».
Від третьої особи Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, при вирішенні спору покладаються н розсуд суду.
Судом встановлено, що у серпні 2015 року , ОСОБА_1 , здійснила купівлю автомобіля «Toyota Camry» 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого на момент здійснення правочину був ОСОБА_2 .
Даний транспортний засіб автомобіль був предметом застави відповідно до договору застави № СН1/0153/S-1 за кредитним договором СН1/0153, який було укладено 10.10.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем ОСОБА_2 . Під час купівлі продажу. Відповідач повідомив, що узгодив із Банком продаж автомобіля і Банком, як обтяжувачем, знято всі обтяження з даного автомобіля.
Після вчинення даного правочину було здійснено зняття даного автомобіля з реєстраційного обліку у Чернігівській області та проведено реєстрацію транспортного засобу у МРЕВ м.Полтава (Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області).
У подальшому 03.07.2018 року, в зв`язку зі зміною адреси свого місця проживання, позивачем було здійснено перереєстрацію транспортного засобу та було видано новий державний номерний знак НОМЕР_3 .
При здійсненні відповідних правочинів, відомості щодо існування будь-якого обтяження автомобіля НАІС не містив.
На протязі тривалого часу позивач користувалась даним транспортним засобом вважаючи, що він був придбаний на законних підставах.
Проте, у жовтні 2018 року до Октябрського районного суду м.Полтава звернулось ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»», яке начебто є правонаступником ПАТ «ВТБ Банк», з позовом «Про звернення стягнення на предмет застави». Відповідачем у даній справі була ОСОБА_1 , а третьою особою Товариство вказало колишнього власника транспортного засобу ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з вимогами Товариства, ОСОБА_1 було подано зустрічний позов «Про визнання добросовісним набувачем та скасування обтяження на майно».
29.05.2019 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтава у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»» ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 «Про звернення стягнення на предмет застави» було відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»», треті особи Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем та скасування обтяження на майно задоволено.
Під час розгляду вищевказаної справи ОСОБА_1 стало відомо, що 09.09.2015 року заочним рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова було задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту» (справа №750/6241/15-ц).
10.03.2016 року Деснянським райсудом м.Чернігова було видано виконавчий лист, строк пред`явлення якого до виконання до 22.09.2016 року.
08.04.2016 року за даним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 50767207, у якому проводились відповідні виконавчі дії.
22.03.2017 року виконавче провадження було завершено, а виконавчий лист було повернуто стягувачеві.
З наведеного вбачається, що у рішенні суду та у виконавчому провадженні не ставилось питання щодо задоволення позову за рахунок заставного майна автомобіля, як це вимагає ч.1 ст.24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Проте, ігноруючи норми чинного законодавства та не погоджуючись із рішенням першої інстанції Товариство подало апеляційну скаргу.
У ході розгляду апеляційної скарги колегія суддів Полтавського апеляційного суду прийшла до висновку, що Товариством при зверненні до суду з відповідним позовом, не було надано доказів на підтвердження своїх вимог, а тому позов Товариства було залишено без задоволення.
Тобто, судом апеляційної інстанції було встановлено необґрунтованість звернення Товариства до суду.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом».
Передбачаючи в подальшому незаконні дії з боку Відповідача або третіх осіб, позивач просить визнати за нею право власності на транспортний засіб автомобіль «Toyota Camry» 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого на момент здійснення правочину був ОСОБА_2 в судовому порядку.
Відповідно до ст.328 ЦК України підтсавами набуття права власності на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Як вже зазначалось, при здійсненні купівлі продажу автомобіля були відсутні відомості щодо обтяження даного автомобіля, було відсутнє рішення будь-якого суду України, яким би було задоволено позов за рахунок стягнення заставного майна, а отже даний правочин не суперечив законодавству.
Згідно з нормами ч.1 ст.344 ЦК України: « Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом». З оглядом на те, що у серпні 2015 року Відповідач, після укладання правочину, добровільно передав Позивачеві транспортний засіб, тому в ОСОБА_3 виникло право власності на даний автомобіль саме з серпня 2015 року.
А от у Відповідача даний правочин став підставою для припинення права власності на автомобіль, як це визначено п.1 ч.1 ст.346 ЦК України: « Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна».
Окрім того, суд приходить до висновку, що всі обтяження даного транспорту як похідні від кредитного договору, укладеного Відповідачем, потрібно скасувати, оскільки вони порушують права позивача, як нового власника.
Відповідно до ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту».
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 3, 4, 5, 11, 12, 19, 81, 89, 263-268 Цивільного процесуального кодексу України та статтями 202, 220, 525, 526 Цивільного кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м.Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про визнання права власності на автомобіль, зняття арешту та припинення його обтяження задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 17.10.2006 року, РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на автомобіль «Toyota Camry» 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук