Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., при секретарі Бондаренко Н. В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів -

В С Т А Н О В И В :
06.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що він та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07.09.2015 року було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду по справі №357/10698/15-ц. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2014 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму. На даний момент його сімейний стан змінився, 24.05.2019 року між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_2 в нього народився ще один син - ОСОБА_6 . У зв`язку з тим, що в нього на утриманні з`явилась ще одна дитина, а також непрацездатна дружина, яких потрібно матеріально утримувати, його матеріальний стан змінився. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, беручи до уваги норми матеріального і процесуального права вважає, що справедливим є стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) на одну дитину. Тому, просив змінити розмір аліментів, визначених рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 10.04.2014 року по справі №357/3396/14-ц та призначити стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зменшивши їх з 1/4 частини до 1/6 частини від заробітку (доходу) починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення сином повноліття.

15.05.2019 року, після усунення позивачем недоліків позову, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

02.04.2020 року відповідач, ОСОБА_2 , подала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Епікризом № 730, стаціонарного хворого ОСОБА_3 , підтверджується його знаходження на стаціонарному лікуванні у ВАЛІТ відділенні з 08.02.2019р. по 13.02.2019 року. Випискою із медичної карти № 61, стаціонарного хворого ОСОБА_3 , підтверджено його знаходження на стаціонарному лікуванні з 13.02.2019 р. по 01.03.2019 року. Діагнозом ОСОБА_3 була «Внегоспітальна гостра лівобічна полі сегментарна плевропневмонія, важкий перебіг, фібро-гідроторакс справа, субателектаз нижньої долі лівої легені, ДН - II». У зв`язку з чим згідно рекомендацій лікаря йому було рекомендовано пройти курс відновлення після хвороби. Згідно Виписки № 223, з медичної карти амбулаторно (стаціонарного) хворого, АЗ 101017 від 23.03.2020 року, вбачається, що 17.05.2019 року по 24.05.2019 року, ОСОБА_3 лікувався в стаціонарі з приводу рубцевого фімозу, з 19.11.2019 року по 02.12.2019 року також проводилося амбулаторне лікування дитини з приводу гострої амбулаторної інфекції, з 11.02.2020 р. по 28.02.2020 року проводилося амбулаторне лікування з приводу гострого бронхіту. Вона надає чеки, на яких вбачаються витрати, понесені у зв`язку з лікуванням дитини, а саме на суму: 11 608 грн. 24 коп., лише за одне лікування дитини, коли ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у ВАЛІТ відділенні з 08.02.2019 року по 13.02.2019 року. ОСОБА_3 має незадовільний стан свого здоров`я та потребує матеріальної допомоги. Дитина знаходиться у зоні ризику та потребує постійного підтримання свого здоров`я. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аліментів не достатньо для забезпечення дитині належного рівня розвитку та лікування. Відповідач, який здоровий та працездатний, може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Також, просила врахувати потреби дитини на харчування, одяг, взуття, лікування, оскільки такі витрати лише збільшуються, тому вважає необґрунтованими вимогами позивача для зменшення розміру аліментів. Також, ОСОБА_3 , відвідує секції із заняття музики та карате, дитина хоче розвиватися та потребує достатнього матеріального забезпечення, адже має на це право згідно міжнародних договорів, Конвенцій та чинного законодавства України, а позивач не враховує потреби дитини, яка повинна бути забезпечена усім необхідним для всебічного розвитку.

22.04.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача, адвокат Бойко Ірина Юріївна, в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебували з 14.11.2009 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2015 року, що підтверджується копією рішення (а.с.9). Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 12).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 з 24.05.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , від шлюбу вони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини (а.с.6,7).

Також, встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта ( а.с. 2), а ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.10.2019 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Нафтозбутагро» №5 від 18.03.2020 року (а.с.36).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 10.04.2014 року у справі №357/3396/14-ц (а.с.10), було задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 23.05.2014 року та стягувачу видано виконавчий лист, що підтверджується матеріалами справи (а.с.11).

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Крім того, враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно положень ст. 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав (в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018 року); 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ( згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017року); 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Як вбачається з позову позивач, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів посилається на створення сім`ї та народження ще однієї дитини, суд бере до уваги дані обставини, проте позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів значного погіршення його матеріального становища з моменту стягнення аліментів.

Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що позивач з моменту стягнення аліментів і по даний час працює у військовій частині та має стабільний офіційний щомісячний дохід, однак жодних доказів в підтвердження даних обставин до суду не надано.

Так, з постанови державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Бойко Т.І., ВП №45718696 від 13.01.2015 року (а.с.13), лише вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 працює в/ч НОМЕР_1 м. Біла Церква, однак до суду не надано доказів, в якому щомісячному розмірі стягуються аліменти та доказів, що визначена їх сума з урахуванням матеріального стану значно впливає на величину витрат на утримання позивачем себе та членів його сім`ї.

Також, для визначення судом розміру аліментів в 1/6 частині від заробітку (доходу), до суду не надано доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, щодо наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Позивач посилається на те, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку, тому на даний час не працює, однак, в даному випадку непрацездатність ОСОБА_8 має тимчасовий характер, а не постійний, і відповідно до законодавства на період такої непрацездатності передбачено виплату УСЗН державної допомоги по догляду за дитиною до 3 років.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України (із змінами внесеними Законом України № 2475-VІІ від 03.07.2018 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Отже, з липня 2017 року і по на даний час розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

Також, позивач посилається на те, що враховуючи п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, вважає справедливим стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від його заробітку на одну дитину.

Однак, п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, передбачає стягнення аліментів в порядку наказного провадження у випадку заявлення вимог в розмірі 1/3 частини на двох дітей, що не узгоджується з даним предметом спору.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, вказана норма передбачає стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів за умови їх стягнення на користь одного стягувача, на утриманні якого перебувають двоє дітей.

Відповідач у відзиві зазначила, що її син ОСОБА_4 протягом 2019 2020 років часто хворів, в зв`язку з чим вона несла додаткові витрати на лікування дитини.

Так, судом враховуються дані обставини, які підтвердженні доказами ( а.с.52-57), як на підтвердження стану здоров`я та матеріального становища дитини ( п.1 ч.1 ст.182 СК України).

Разом з тим, у відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач виконуючи свої батьківські обов`язки забезпечує в межах своїх можливостей умови для належного лікування дитини, однак зустрічних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину не заявляла.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, на утримання якого стягуються аліменти, і те, що загальний розмір аліментів, які вирішено стягувати судом з позивача у розмірі 1/4 частини від його доходів, є мінімальним для потреб дитини, до того ж даний розмір не перевищує мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дитини, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 7, 182, 192 СК України, ст. 12, 76 81, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.08.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко