Справа пр. №2/756/622/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

представник відповідача - ОСОБА_5 ,

представник третьої особи - Дудко Д.О.,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 лютого 2011 року між ним та відповідачем було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_6 .

Позивач зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року шлюб, зареєстрований між ним та ОСОБА_4 , було розірвано.

Як стверджував позивач, після розірвання шлюбу у нього склались напружені відносини з відповідачем, зокрема ОСОБА_4 чинить ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з донькою, обмежує його у зустрічах з дитиною.

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні його малолітньої доньки шляхом установлення побачень батька з дитиною у першу та третю суботу кожного місяця з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв.

ОСОБА_1 зазначив, що після отримання указаного розпорядження відповідач не виконує його, продовжує чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з донькою.

Так, 18 серпня 2018 року ОСОБА_1 прийшов до місця мешкання дитини, однак ОСОБА_4 , побачивши позивача, схопила доньку за руку і побігла в напрямку будинку.

01 вересня 2018 року ОСОБА_1 прийшов до квартири, де проживає малолітня ОСОБА_6 , проте йому двері не відчинили, а мати відповідача, використовуючи нецензурну лайку, повідомила, що ОСОБА_4 не бажає, щоб малолітня ОСОБА_6 спілкувалась з батьком.

З цих підстав ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди у здійсненні права спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначила, що вона не отримувала розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96, а отже, не знала про графік зустрічей батька з донькою. Тому відповідач не могла чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_6 . Також ОСОБА_4 вказувала, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 не цікавився донькою, ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не сплачував аліментів на утримання дитини. Також відповідач стверджувала, що вона не має наміру чинити жодних перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_6 , проте зустрічі дитини з батьком повинні відбуватись лише за бажанням дитини.

З цих підстав ОСОБА_4 просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Третя особа пояснень щодо позову чи відзиву на позовну заяву до суду не подала.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що він двічі, 18 серпня 2018 року та 01 вересня 2018 року приїжджав для того, щоб зустрітись з донькою ОСОБА_6 , але йому чинились перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 та її матір`ю. Позивач стверджував, що розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 від передав відповідачеві, залишивши їх у дверях квартири.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги свого довірителя з підстав, зазначених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, пояснила, що про розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 вона дізналась лише 20 жовтня 2018 року, отримавши його копію разом з позовною заявою ОСОБА_1 , що була надіслані судом у цій справі. Проти такого графіку зустрічей батька з дитиною, який зазначений у розпорядженні Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96, вона не заперечує.

ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала, що 18 серпня 2018 року позивач прийшов без попередження, підійшов до дитини і, взявши її на руки, почав підкидати. Дитина дуже злякалась, а тому відповідач пішла додому заспокоїти доньку. ОСОБА_4 наполягала на тому, що жодних дій, спрямованих на перешкоджання ОСОБА_1 спілкуватись з донькою, відповідач не вчиняла. Також ОСОБА_4 пояснила, що 01 вересня 2018 року її з донькою не було вдома, а тому вона не могла жодним чином цього дня перешкодити позивачеві у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_6 .

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд вирішити спір відповідно до закону, вказала, що ОСОБА_4 не була присутньою на засіданні органу опіки і піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні його доньки ОСОБА_6 . Проте, представник третьої особи стверджувала, що розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 надсилалось ОСОБА_4 , але доказів на підтвердження цього в Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації немає. Також представник третьої особи стверджувала, що не пам`ятає, чи звертався ОСОБА_1 до органу опіки і піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо чинення йому ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

05 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №115 (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька ОСОБА_6 (а. с. 7).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , було розірвано (а. с. 8).

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_6 залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач мешкає окремо від доньки у квартирі АДРЕСА_2 .

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено СК України.

Ч. 2 ст. 1 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 мешкає окремо від доньки ОСОБА_6 , неможливістю батьків дитини спільно вирішити питання щодо її виховання, позивач звернувся до органу опіки і піклування - Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про визначення способу його участі у вихованні малолітньої ОСОБА_6 .

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні його малолітньої доньки шляхом установлення побачень батька з дитиною у першу та третю суботу кожного місяця з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв (а. с. 10).

Нормою ч. 1 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Системний аналіз наведених норм національного законодавства України, міжнародного договору та практики ЄСПЛ дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини та відповідає її найкращим інтересам.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Свідок ОСОБА_7 , яка є знайомою позивача, показала, що 18 серпня 2018 року ОСОБА_1 разом із нею приїхав до будинку, де мешкає ОСОБА_4 з дитиною. Про те, що він має намір приїхати, ОСОБА_1 не повідомив ОСОБА_4 . Свідок стверджувала, що, побачивши ОСОБА_1 , відповідач разом з донькою спробували піти у напрямку будинку. Чи дитина сама захотіла піти додому, чи це була ініціатива її матері свідок не пояснила. Конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не було.

Як зазначила свідок, 01 вересня 2018 року вона разом з позивачем приїхали до квартири, в якій разом з матір`ю мешкає малолітня ОСОБА_6 . Позивач подзвонив у двері, проте ніхто їх не відчинив. ОСОБА_1 залишив в дверях копію розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_8 , який є колегою по роботі та другом ОСОБА_4 , показав, що у серпні 2018 року він приїхав до відповідача для того, щоб привітати з уродинами малолітню ОСОБА_6 . Вийшовши з автомобіля, свідок підійшов до ОСОБА_4 , яка гуляла з донькою на дитячому майданчику. У цей час до них підійшов ОСОБА_1 та спробував взяти доньку на руки, дитина злякалась, почала кричати, сховалась за матір та попросила ОСОБА_4 піти додому. Після цього відповідач попрямувала у напрямку під`їзду, ОСОБА_1 пішов за ними.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю відповідача, показала, що з січня 2015 року ОСОБА_4 з донькою мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , що належить на праві власності свідку. ОСОБА_9 зазначила, що у серпні 2018 року ОСОБА_1 приходив за місцем мешкання малолітньої ОСОБА_6 та вимагав надати йому можливість спілкуватись з донькою. Ці обставини свідку стали відомі зі слів відповідача ОСОБА_4 . Також свідок вказала, що у вересні 2018 року позивач прибув до квартири, в якій проживає відповідач з донькою, проте їх не було у той момент вдома, а тому вона не відчинила дверей ОСОБА_1 ОСОБА_9 зазначила, що її донька ніколи не чинила перешкод колишньому чоловіку у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_6 та її вихованні.

Показання допитаних свідків достовірно не свідчать про те, що ОСОБА_4 усупереч інтересам дитини та її бажанню спілкуватись з батьком чинила ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з донькою та у її вихованні. Крім цього, позивачем не надано до суду будь-яких письмових, речових чи електронних доказів, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_4 у серпні-вересні 2018 року була ознайомлена зі змістом розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96, а отже, у суду відсутні підстави вважати, що вона у той період могла його не виконувати.

Таким чином, ОСОБА_1 з покликання на належні, допустимі та достовірні докази не доведено, що ОСОБА_4 у зазначений у позові період ухилялась від виконання розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 та чинила ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з донькою та у її вихованні.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_6 та у її вихованні.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2020 року