Справа № 453/380/20
№ провадження 2/453/214/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 серпня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його уповноваженого представника - адвоката Кенца Р.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

його уповноваженого представника - адвоката Кривошея А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у режимі відеоконференції з Господарським судом м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника - адвоката Кенца Р.І. (ордер про надання правової допомоги серії ЖТ № 058561 від 13.03.2020 року, оригінал міститься у справі, а. с. 5) 13.03.2020 року звернувся у Сколівський районний суд Львівської області (за місцем заподіяння шкоди) з позовною заявою (надійшла на адресу суду 17.03.2020 року за вх. № 1431), в якій просить стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на свою користь 128 998 грн. 98 коп. майнової шкоди та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а всього - 158 998 грн. 98 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення позовних вимог, у розмірі 1 589 грн. 98 коп., позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 14.04.2020 року (а. с. 63), після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату судового засідання щодо розгляду справи по суті - 18.05.2020 року, 10.00 год..

18.05.2020 року під вх. № 2274 від відповідача у запропоновані судом строк та порядку надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 88-94) із долученими до нього письмовими доказами.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 18.05.2020 року (головуючий - суддя Микитин В.Я., а. с. 114-115) задоволено заяву представника відповідача- адвоката Кривошея А.М. про відкладення судового розгляду справи, судовий розгляд даної справи по суті відкладено. Визначено нову дату судового засідання щодо розгляду справи по суті - 10.07.2020 року, 12.00 год.. Задоволено клопотання представника позивача - адвоката Кенца Р.І. про участь у судових засіданнях у даній справі у режимі відеоконференції, судові засідання по справі ухваленопроводити у режимі відеоконференції. Доручено Господарському суду м. Києва забезпечити проведення судових засідань у режимі відеоконференції за участю представника позивача - адвоката Кенца Р.І.. У задоволенні заяви представника відповідача- адвоката Кривошея А.М. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.Задоволено клопотання представника відповідача- адвоката Кривошея А.М. про витребування доказів.Витребувано від ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» належно засвідчену копію страхової справи № 218143, належно засвідчені копії документів щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату йому страхового відшкодування за дорожньо-транспортну пригоду, а також інформацію про оцінювача, який виконував звіт «Про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодження транспортного засобу HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 .

05.06.2020 року під вх. № 2641 від позивача в особі уповноваженого представника - адвоката Кенца Р.І. (ордер про надання правової допомоги серії ЖТ № 058561 від 13.03.2020 року, оригінал міститься у справі, а. с. 5) у запропоновані судом строк та порядку надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а. с. 129-131) із долученими до неї письмовими доказами.

Витребувані згідно ухвали суду від ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» письмові докази надійшли на адресу суду 10.06.2020 року, разом із заявою за вх. № 2732 (а. с. 142).

02.07.2020 року під вх. № 3086 від відповідача в особі уповноваженого представника - адвоката Кривошея А.М. (ордер про надання правової допомоги серії АС № 1005479 від 27.04.2020 року, оригінал міститься у справі, а. с. 109) надійшли письмові заперечення проти позову (а. с. 158-163) іздолученими до них письмовими доказами.

09.07.2020 року під вх. № ЕП-744 від позивача в особі уповноваженого представника - адвоката Кенца Р.І. (ордер про надання правової допомоги серії ЖТ № 058561 від 13.03.2020 року, оригінал міститься у справі, а. с. 5) надійшли письмові пояснення щодо питань, котрі виникли під час судового розгляду справи (а. с. 195-197).

У судовому засіданні, котре було призначене на 10.07.2020 року о 12.00 год., за участі сторін та їх уповноважених представників - адвокатів Кенца Р.І. й Кривошея А.М., у режимі відеоконференції з Господарським судом м. Києва, розпочато розгляд справи по суті, зокрема судом здійснено доповідь про зміст позовних вимог та заперечень проти позову, присутні учасники справив виступили із вступним словом та надали пояснення по справі, судом встановлено порядок судового засідання, здіснено огляд та дослідження письмових доказів, зібраних по справі, після чого судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про оголошення перерви у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті до 14.08.2020 року, 11.00 год..

У судовому засіданні, котре було призначене на 14.08.2020 року о 11.00 год., за участі сторін та їх уповноважених представників - адвокатів Кенца Р.І. та Кривошея А.М., у режимі відеоконференції з Господарським судом м. Києва, продовжено розгляд справи по суті, зокрема судом продовжено дослідження письмових доказів, зібраних по справі, присутніми учасниками справи надані додаткові пояснення й доповнення по справі, після чого суд постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин справи й перевірки їх доказами та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вступної й резолютивної частини судового рішення.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що він є власником транспортного засобу марки HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , котрим керував 21.08.2019 року та з котрим ввечері зазначеного дня на автодорозі Київ-Чоп, у с. Коростів Сколівського району Львівської області зіткнувся транспортний засіб марки RENAULT MEGANE SCENIC д.н.з. НОМЕР_2 під керування відповідача. Постановою судді Шацького районного суду Волинської області Сушик Н.В., винесеної 07.11.2019 року у справі № 170/748/19, провадження № 3/170/438/19, котра 19.11.2019 року набрала законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» згідно полісу № ЕР.138363809, кого позивач у визначені законом строки та порядку повідомив про настання страхового випадку. Крім того, 27.08.2019 року аварійним комісаром-оцінювачем ОСОБА_3 , за заявою позивача, з метою попередньо визначити дійсну вартість відновлювального ремонту, було проведено огляд належного йому й пошкодженого транспортного засобу, за результатами чого складено звіт № 850/19 про оцінку автомобіля, за змістом котрого вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 179 402 грн. 93 коп.. Зорієнтувавшись в орієнтовній вартості ремонтних робіт, з метою проведення відновлювального ремонту свого автомобіля, позивач 18.09.2019 року звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , який надав йому рахунок-фактуру від 18.09.2019 року та, у подальшому, за досягнутою домовленістю, упродовж березня-квітня 2020 року здійснив усі роботи по відновленню автомобіля, про що надав оформлений у встановленому порядку акт виконаних робіт від 07.04.2020 року, на загальну суму 190 632 грн. 30 коп. і саме такий розмір шкоди, заподіяної майну, позивач вважає вірним, так як він відображає реальні збитки, понесені на відновлення автомобіля. Крім того, позивачем понесено додаткові витрати на оплату вартості транспортування пошкодженого автомобіля до місця проживання у розмірі 5 250 грн. та на оплату вартості послуг аварійного комісара-оцінювача ОСОБА_3 у розмірі 2 550 грн.. Також позивач посилається на знищення у дорожньо-транспортній пригоді цінних речей, котрі належали його дружині - ОСОБА_5 , яка теж постраждала внаслідок цієї пригоди, а вартість таких речей (ювелірних виробів) позивачем оцінено у загальному розмірі 28 566 грн.. Відповідно, загальний розмір заподіяної позивачеві майнової шкоди, становить 226 998 грн. 30 коп.. У свою чергу, страховик відповідача перерахував позивачеві страхове відшкодування за заподіяну шкоду його майну у максимальному ліміті - у розмірі 98 000 грн., з огляду на що розмір майнової шкоди слід зменшити з урахуванням страхового відшкодування, а саме до розміру 128 998 грн. 30 коп.. Окремо позивач зазначає про заподіяння йому винними протиправними діями відповідача й моральної шкоди, котру він оцінює у розмірі 30 000 грн., посилаючись при цьому на отримані ним у дорожньо-транспортні пригоді травми й своє тривале лікування, а також перебування його дружини під час цієї дорожньо-транспортної пригоди у стані вагітності, перебування в автомобілі ще їхньої малолітньої дочки, й понесення ними усіма значних душевних хвилювань, отримання шоку та, як наслідок, страждань психологічного характеру. Відтак, позивач просить на підставі ст. ст. 22-23, 1166-1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України позов задовольнити.

Заперечення ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що його страховик відшкодував позивачеві 98 000 грн. за шкоду, заподіяну його майну, у максимальному розмірі, визначеному лімітом відшкодування, а тому розмір заподіяної позивачеві майнової шкоди слід зменшити на суму цього страхового відшкодування. Щодо різниці у розмірі такої шкоди, то відповідач посилається на неналежність доказів у виді рахунку-фактури фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 18.09.2019 року та акта виконаних робіт цього ж підприємця від 07.04.2020 року на загальну суму 190 632 грн. 30 коп., оскільки такі документи не свідчать про реально заподіяні збитки, так як оплату за виконані роботи щодо відновлення автомобіля позивачем у повному обсязі фактично не було здійснено. Тому, на переконання відповідача, зазначені рахунок-фактуру й акт виконаних на його підставі робіт, без відповідного платіжного документа, не слід брати до уваги в якості доказів на підтвердження понесення позивачем реальних витрат, а об`єктивною оцінкою збитків позивача, завданих його автомобілю відповідач вважав би вартість відновлювального ремонту цього автомобіля з урахуванням зносу, що визначена 27.08.2019 року на замовлення самого ж позивача аварійним комісаром-оцінювачем ОСОБА_3 у звіті № 850/19 про оцінку автомобіля та складає 179 402 грн. 93 коп.. Однак, в аварійному сертифікаті № 618/09/19 щодо розрахунку визначення заподіяної позивачеві майнової шкоди, виконаному 30.09.2019 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 на замовлення страховика відповідача, розмір майнової шкоди складає 116 799 грн. 70 коп. (з ПДВ на запасні частини) та 100 816 грн. 91 коп. (без ПДВ на запасні частини) і саме такий розмір визнається відповідачем як такий, що обґрунтований належним й допустимим доказом, до котрого слід було б додати лише витрати на транспортування пошкодженого автомобіля позивача додому, у розмірі 5 250 грн.. Отже, на переконання відповідача, останній повинен доплатити позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, котра становить 8 066 грн. 91 коп. (100 816 грн. 91 коп. + 5 250 грн. - 98 000 грн. = 8 066 грн. 91 коп.). Щодо збитків, завданих майну дружини позивача у дорожньо-транспортній пригоді, то такі, на переконання відповідача, не підлягають до стягнення у повному обсязі, оскільки дружина позивача з відповідними позовними вимогами про стягнення заподіяних їй збитків у суд не зверталася, позовні вимоги з цього приводу не пред`явила. Також відповідач вважає повністю безпідставною й вимогу позивача про відшкодування йому моральної шкоди, оскільки останній приховав від суду факт виплати йому страховиком відповідача ще й суми на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, у тому числі й на відшкодування понесених моральних страждань. Крім того, на думку відповідача, вимога позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., не відповідає вимогам розумності й справедливості.

Позивач та його уповноважений представник - адвокат Кенц Р.І. у судових засіданнях щодо розгляду справи по суті позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили такі задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву, а також у письмових поясненнях щодо питань, котрі виникли під час судового розгляду справи.

Відповідач та його уповноважений представник - адвокат Кривошей А.М. у судових засіданнях щодо розгляду справи по суті проти задоволення позовних вимог заперечили, за винятком можливості присудження відповідачеві до стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди у розмірі 8 066 грн. 91 коп., а в іншій частині просили у позові відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях проти позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ОСОБА_7 за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 21.08.2019 року о 20.50 год. на ділянці автодороги Київ-Чоп, що у с. Коростів Сколівського району Львівської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки RENAULT MEGANE SCENIC д.н.з. НОМЕР_2 під керування відповідача та транспортного засобу марки HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 під керування позивача, у котрому були присутні ще пасажири, серед яких дружина позивача - ОСОБА_5 та їх малолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого обидва автомобілі зазнали механічних ушкоджень, а позивач отримав легкі тілесні ушкодження. При цьому, дружина позивача - ОСОБА_5 станом на дату вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди перебувала у стані вагітності.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 06.08.2008 року (копія міститься у справі, а. с. 20), власником транспортного засобу марки HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди та станом на дату ухвалення даного рішення по справі, був та є позивач.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 26.09.2014 року (копія міститься у справі, а. с. 206), у сукупності з іншими наявними у справі письмовими доказами (а. с. 150-151), власником транспортного засобу марки RENAULT MEGANE SCENIC д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди був відповідач, а станом на дату ухвалення даного рішення по справі є гр. ОСОБА_9 ..

Як вбачається з постанови судді Шацького районного суду Волинської області Сушик Н.В., винесеної 07.11.2019 року у справі № 170/748/19, провадження № 3/170/438/19, котра 19.11.2019 року набрала законної сили (копія міститься у справі, а. с. 6), у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано винним відповідача та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн..

В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, суд у межах пред`явлених у даній справі позовних вимог про правові наслідки дій відповідача, стосовно якого винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, котра набрала законної сили, приймає таку постанову до уваги як обов`язкову у питанні, чи мала місце така дія та чи вчинена вона з вини відповідача, у зв`язку з чим оцінку обставині щодо вини відповідача у вчиненні ним дорожньо-транспортної пригоди за його участі та участі позивача не надає, а вина відповідача у вчиненні ним дорожньо-транспортної пригоди вважається встановленою у межах справи про адміністративне правопорушення.

Судом у межах даної цивільної справи встановлено, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача як водія автомобіля RENAULT MEGANE SCENIC д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»»на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у формі полісу) № ЕР/138363809 від 19.06.2019 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100 000 грн., з урахуванням франшизи, у розмірі 2 000 грн.. Інформацію щодо ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну життю й здоров`ю, матеріали справи не містять. Строк дії договору становив з 20.06.2019 року по 19.06.2020 року включно.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як уже йшлося вище, відповідач станом на дату вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди був власником транспортного засобу марки RENAULT MEGANE SCENIC д.н.з. НОМЕР_2 , з огляду на що положення ст. 1187 ЦК України, котра врегульовує порядок відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки та покладення такого обов`язку по відшкодуванню шкоди на власника джерела підвищеної небезпеки, у даному випадку підлягають застосуванню судом.

Крім того, така заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода, виходячи з положень ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 4-5 ЦПК України та при обраному позивачем способові захисту, може бути відшкодована й на загальних підставах, визначених чинним законодавством.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

За змістом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір матеріальних збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивач стверджує, що протягом березня-квітня 2020 року відновив належний йому автомобіль HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , так як існувала значна потреба у його використанні. На підтвердження реальної вартості виконаних робіт, що були необхідними для відновлення пошкодженого автомобіля позивача, останнім надано суду рахунок-фактуру від 18.09.2019 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (копія міститься у справі, а. с. 24-28) та акт виконаних робіт від 07.04.2020 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (копія міститься у справі, а. с. 132-136), на загальну суму 190 632 грн. 30 коп..

Крім того, попередньо позивачем, у зв`язку із незгодою із розміром вартості відновлювального ремонту його автомобіля, визначеної страховиком із значним заниженням такої вартості, для визначення більш точної вартості відновлювального ремонту, на його ж замовлення, аварійним комісаром-оцінювачем ОСОБА_3 28.10.2019 року складено звіт № 850/19 про оцінку автомобіля (копія мітиться у справі, а. с. 29-53), згідно котрого вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових належного позивачеві транспортного засобу марки HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 становить 179 402 грн. 93 коп..

Суд зазначає, що розмір вартості відновлювального ремонту належного позивачеві автомобіля, визначений аварійним комісаром-оцінювачем (з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу) - 179 402 грн. 93 коп., та вартість відновлювального ремонту цього автомобіля в силу виконання відповідних робіт, на виконання досягнутої домовленості з позивачем, фізичною-особою підприємцем - 190 632 грн. 30 коп., є приблизно однаковою, з незначною похибкою, що додатково підтверджує про можливість понесення позивачем витрат на відновлення свого пошкодженого автомобіля саме у сумі 190 632 грн. 30 коп..

Суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника як на одні з підстав заперечень проти позову, на відсутність первинного платіжного документа, котрий би свідчив про проведення позивачем оплати за відновлення свого пошкодженого автомобіля, а також на відсутність у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 такого виду діяльності як продаж складових частин (у тому числі вживаних) до транспортних засобів і, як наслідок, неможливість проведення ним таких робіт з урахуванням продажу деталей, та зазначає з цього приводу наступне.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина колісних транспортних засобів - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Таким чином, ремонт пошкодженого автомобіля нерозривно пов`язаний із заміною його складових частин, з огляду на що основний вид діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , до якого звернувся позивач для проведення відновлювального ремонту свого автомобіля, що значиться як 45.20 - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (а. с. 103, 232-233), у повній мірі відповідає комплексу операцій, що були проведені зазначеним підприємцем для відновлення справності та ресурсу належного позивачеві автомобіля й детально відображені в акті виконаних робіт від 07.04.2020 року.

У свою чергу, хоча й рахунок-фактура фізичної-особи підприємця ОСОБА_4 від 18.09.2019 року не у повній мірі відповідає ознакам первинного платіжного документа, визначеним Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та є розрахунково-платіжним документом, котрий лише передбачає виставлення суми у розмірі 190 632 грн. 30 коп. до оплати позивачем як замовником робіт по відновленню свого пошкодженого автомобіля, однак, враховуючи ту обставину, що факт виконання цим підприємцем зазначених робіт у повному обсязі й детально підтверджений актом приймання-передачі виконаних робіт від 07.04.2020 року, а також фактичне здійснення господарської операції, суд у даному, конкретному випадку, вважає вищевказані документи такими, що у своїй сукупності та в силу реального проведення ремонтних робіт автомобіля, свідчать про понесення позивачем витрат на відновлення свого пошкодженого автомобіля саме у сумі 190 632 грн. 30 коп..

В силу ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено судом, страховиком відповідачаПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»»на підставі страхового акта № UA062/L01/03 від 28.11.2019 року та розрахунку страхового відшкодування до цього страхового акта (копії містяться у справі, а. с. 143), прийнято рішення про виплату та виплачено позивачеві страхове відшкодування у розмірі 98 000 грн., тобто у повному ліміті відповідальності за шкоду, заподіяну майну, згідно полісу № ЕР/138363809 від 19.06.2019 року (з урахуванням франшизи). При цьому, розмір страхового відшкодування був обчислений на підставі аварійного сертифікату № 618/09/19 щодо розрахунку визначення заподіяної позивачеві майнової шкоди, виконаному 30.09.2019 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 на замовлення «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» (копія міститься у справі, а. с. 169-190), згідно котрого розмір такої майнової шкоди складає 116 799 грн. 70 коп. (з ПДВ на запасні частини) та 100 816 грн. 91 коп. (без ПДВ на запасні частини).

У судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті позивачем та його представником стверджено про висловлену свого часу страховику незгоду із розміром заподіяної шкоди, визначеним у складеному фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 аварійному сертифікаті № 618/09/19, оскільки такий розмір заподіяної шкоди майну є очевидно заменшеним, у зв`язку з чим, як у же йшлося вище, для визначення більш точної й реальної вартості відновлювального ремонту свого автомобіля, на його ж замовлення, аварійним комісаром-оцінювачем ОСОБА_3 28.10.2019 року складено звіт № 850/19 про оцінку автомобіля (копія мітиться у справі, а. с. 29-53). Однак, враховуючи ту обставину, що такий розмір заподіяної майнової шкоди у будь-якому випадку був вищим завизначений у страховому полісі ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, котрий становив 100 000 грн., з урахуванням франшизи 2 000 грн., то позивач не міг оспорювати рішення страховика про розмір страхової виплати у сумі 98 000 грн., а оспорювання такого рішення не мало б логічного пояснення та не призвело б до захисту його прав на повне відшкодування заподіяної майнової шкоди страховиком, котра вважалася ним відшкодованою у межах ліміту повністю.

Суд вважає такий розвиток подій після настання дорожньо-транспортної пригоди за участі належного позивачеві автомобіля (повідомлення про страховий випадок; складення на замовлення страховика аварійного сертифіката № 618/09/19 щодо розрахунку заподіяної майнової шкоди; незгода позивача із проведеним страховиком розрахунком шкоди та складення на його замовлення аварійним комісаром-оцінювачем звіту № 850/19 про оцінку автомобіля; відновлення на замовлення позивача фізичною особою підприємцем автомобіля та надання ним підтверджуючих документів про реальну вартість такого відновлення) послідовним та таким, що відповідає зібраним у справі й дослідженим доказам. Крім того, щодо таких обставин, то справедливо було б зазначити про право позивача самостійно відремонтувати свій автомобіль після пошкодження його у дорожньо-транспортній пригоді, котра сталася з вини відповідача, не очікуючи тривалий час на відшкодування останнім різниці у заподіяній майновій шкоді після сплати його страховиком страхового відшкодування, розмір котрого не є достатнім для відновлення автомобіля, а надання позивачеві фізичною особою-підприємцем документів на підтвердження здійснення господарської операції, котрі за змістом відповідають (чи не відповідають) вимогам закону, не залежить від останнього, та, на переконання суду, не може впливати на відновлення порушеного права особи щодо відшкодування шкоди у розмірі витрат, понесених на відновлення своєї пошкодженої речі.

З огляду на вказане, суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що у випадку явної недостатності страхового відшкодування, котре складає лише половину вартості відновлювального ремонту, зазначені норми не допускають з боку відповідача дій щодо можливості покласти виключно на позивача тягар відновлення свого автомобіля та сплати іншої половини вартості зазначеного ремонту автомобіля, що був пошкоджений саме з вини відповідача, а, особливо, коли позивач в силу своєї зайнятості та сімейних потреб змушений був користуватися автомобілем щодня, для чого відремонтувати його якнайшвидше, не очікуючи коштів відповідача, які, до того ж, він не спішив надавати і не має наміру цього робити. За таких обставин, суд вважає, що при зібраних матеріалах справи позиція сторони відповідача, котра зводиться до достатності для відновлення позивачем автомобіля лише отриманого ним страхового відшкодування, не узгоджується з приписами ст. ст. 2, 4, 10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства.

Відтак, з відповідача на користь позивача для повного відшкодування завданої останньому шкоди, підлягає до стягнення різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), котра становить 92 632 грн. 30 коп., до котрої слід також додати понесені позивачем й документально підтверджені (а. с. 8-9) витрати щодо перевезення пошкодженого автомобіля позивача після вчинення дорожньо-транспортної пригоди додому у розмірі 5 250 грн., а всього - 97 882 грн. 30 коп.. Щодо понесених позивачем й документально підтверджених витрат (а. с. 22-23) на виконанняна його замовлення аварійним комісаром-оцінювачем звіту № 850/19 про оцінку автомобіля у розмірі 2 550 грн., то такі до стягнення не підлягають, так як судом стягується майнова шкода, виходячи із реального її розміру, а не попереднього розміру, визначеного у наведеному звіті.

Суд також вважає такими, що не підлягають до стягнення й витрати, пов`язані із пошкодженням під час дорожньо-транспортної пригоди та втратою після цієї події ювелірних виробів (коштовностей), належних дружині позивача - ОСОБА_5 , оскільки такі, в силу положень чинного СК України, відносяться до майна, що є особистою приватною власністю дружини позивача, а остання з відповідною вимогою до відповідача про стягнення вартості цього пошкодженого чи знищеного майна у межах пред`явлених у даній справі позовних вимог не зверталась.

Щодо заподіяної позивачеві моральної шкоди, то суд не погоджується із розміром на відшкодування такої шкоди, про котрий зазначає позивач у поданій ним позовній заяві. Розмір на відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 грн. суд вважає дещо завищеним. Так, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також встановленого розміру заподіяних майнових збитків, суд вважає доведеним та достатнім стягнути з відповідача на користь позивача 12 550 грн. на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. При цьому, суд бере до уваги ті обставини, що позивач після дорожньо-транспортної пригоди 21.08.2019 року, зважаючи на недостатність страхового відшкодування, отриманого лише 28.11.2019 року, був змушений вживати заходів для якнайшвидшого відновлення свого пошкодженого автомобіля, котрий, зважаючи на його спосіб життя та певні наявні у той момент сімейні обставини (перебування дружини у стані вагітності, перебування на їх утримання малолітньої дочки), був їм вкрай необхідним. Такий стан речей, котрий на певний період часу повністю змінив звичний для сім`ї позивача стиль життя, призвів до виникнення у нього депресій, тривоги та порушення сну, неможливості реалізації ним своїх звичок та бажань, здійснення підприємницької діяльності. Також суд враховує й майновий стан відповідача, який є працездатною особою, що, відповідно, вплине на можливість виконання ним даного судового рішення у цій частині без істотних для нього наслідків. Судом також враховано положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, у зв`язку з чим суд, беручи до уваги душевні страждання позивача з приводу протиправних дій відповідача щодо нього та присутніх у його автомобілі на час дорожньо-транспортної пригоди вагітної дружини й малолітньої дочки, і неможливість реалізації ним своїх звичок та бажань, вважає його доведеним та достатнім для стягнення на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, у розмірі 12 550 грн.. Відтак, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення.

Отже, всього до стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає 110 432 грн. 30 коп. (97 882 грн. 30 коп. + 12 550 грн. = 110 432 грн. 30 коп.).

Судові витрати у справі слід визначити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у спосіб стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» - 1 104 грн. 32 коп. (квитанція № 181 від 13.03.2020 року), тобто пропорційно до задоволених позовних вимог, оскільки рішення у даній справі ухвалено на користь позивача у спосіб часткового задоволення його вимог майнового характеру.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81-82, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 110 432 (сто десять тисяч чотириста тридцять дві) грн. 30 коп. на відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 104 (одна тисяча сто чотири) грн. 32 коп. судових витрат у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення суду складене та підписане суддею 17 серпня 2020 року.