Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

за участю секретаря судових засідань - Кузьменко А.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Олефіренко Катерина Миколаївна, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири,

установив:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору дарування квартири посилаючись на те, що відповідач є її рідною донькою. 04.04.2006 року за Договором купівлі-продажу квартири у рівних долях на неї, відповідача та її неповнолітнього сина придбана квартира АДРЕСА_1 . 07.06.2017 року вона придбала за особисті кошти, які отримала від чоловіка ОСОБА_4 від продажу його будинку АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 . Вона та чоловік у квартирі по АДРЕСА_1 не проживали, донька з родиною займала усю квартиру. Вони з чоловіком жили на АДРЕСА_4, а потім переїхали на АДРЕСА_3, де проживають до цього часу. В 2006 році вона перенесла ішемічний інсульт з лівобічним геміпарезом. До цього часу вона проходить лікування і почувається недобре. Вона визнана інвалідом 3 групи, є пенсіонеркою. В червні 2018 року донька скористалась її тяжкою хворобою, та запропонувала замість заповіту здійснити «родинний обмін» шляхом укладення договору дарування вона набуде право власності на квартиру по АДРЕСА_3 , а донька подарує свою 1/3 частину квартири по АДРЕСА_1, при цьому, вона (позивач) продовжитиме жити у квартирі по АДРЕСА_3, а утриманням квартири буде займатись донька. За станом здоров`я та нуждою у коштах на лікування вона (позивач) змушена була погодитись. 01.06.2018 року між нею та відповідачем були укладені два договори дарування, за якими вона (позивач) подарувала доньці Квартиру АДРЕСА_3 , а донька подарувала їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Договори посвідчено приватним нотаріусом КМНО Олефіренко К.М. за реєстровими № 334 та № 335. Після укладення договорів відповідач заявила, що має намір продати квартиру по АДРЕСА_3, у зв`язку з чим її слід негайно звільнити. У зв`язку з тим, що Договір дарування квартири АДРЕСА_3 , був укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, просила визнати його недійсним. Договір дарування 1/3 частини квартири по АДРЕСА_1 не заперечувала розірвати у досудовому порядку.

В судовому засіданні позивач та її представник, який є представником і третьої особи ОСОБА_4 , усі обставини та факти, викладені в позовній заяві, та позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач додатково зазначила, що до укладення договорів донька обіцяла допомагати, купувати ліки, а після підписання сказала, що не хоче бачити, вигнала. На момент підписання договорів не розуміла що робила, оскільки у неї був у 2006 році інсульт. Представник позивача зазначив, що оспорюваний договір був укладений під впливом тяжкої обставини на не вигідних умовах - хвороби позивача.

Представник позивача просив суд при винесенні рішення вийти за рамки позовних вимог та прийняти ще рішення і про визнання недійсним Договору дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що при укладенні договорів позивач додатково набула право власності на 1/3 частину квартири по АДРЕСА_1, що спростовує твердження позивача про невигідні умови. Відповідач розповідала, що саме позивач запропонувала подарувати квартиру. На сьогодні позивач проживає на АДРЕСА_3, а відповідач на АДРЕСА_1 . Вважав, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 зазначив, що дійсно підписував нотаріально посвідчену заяву - згоду на продаж квартири по АДРЕСА_3, так як попросила дружина. Зауважив, що він не має житла, усі кошти вклав в квартирну по АДРЕСА_3. Договори обговорювали позивач з відповідачем. Підтвердив, що нотаріус роз`яснював зміст договорів.

До суду приватний нотаріус КМНО Олефіренко К.М. не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Даний позов зареєстровано в суді 10.09.2018 року.

Ухвалою від 14.09.2018 року позовна заява залишена без руху.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2018 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, забезпечено позов та витребувано докази.

05.12.2018 року надійшли витребувані документи.

12.02.2019 року за клопотанням ОСОБА_4 його було залучено до участі у справі в якості третьої особи.

22.03.2019 року надійшли пояснення від ОСОБА_4

26.03.2019 року подано відзив на позовну заяву.

14.05.2019 року надійшли пояснення ОСОБА_4

22.05.2019 року надійшли пояснення від приватного нотаріуса.

Ухвалою від 23.05.2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В суді встановлено, що 04.04.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та імені неповнолітнього сина ОСОБА_7 , придбали у рівних долях квартиру АДРЕСА_1 .

07.06.2017 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_3 . Квартира придбана за особисті кошти (п. 19 договору).

Встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 08.06.2017 року по теперішній час.

01.06.2018 року приватним нотаріусом КМНО Олефіренко К.М. посвідчено два договори дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстровано в реєстрі за № 334 та № 335.

За Договором дарування квартири ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 . Квартира складається з однієї кімнати, загальна площа - 29,1 м2, житлова площа - 14,9 м2.

За договором дарування 1/3 частини квартири ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Квартира складається з двох кімнат, загальна площа 53,7 м2, житлова площа - 30,1 м2. Враховуючи даний договір, загальна частина права власності ОСОБА_1 у даній квартирі становить 2/3 частини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно статей 718, 719, 720 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальна громада.

Згідно ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

По даній справі позивач просить суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_3 , недійсним на підставі ст. 233 ЦК України.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що у 2006 році вона перенесла ішемічний інсульт, та до цього часу вона проходить лікування і почувається недобре, визнана інвалідом 3 групи, є пенсіонеркою. В червні 2018 року донька скористалась її тяжкою хворобою, та запропонувала замість заповіту здійснити «родинний обмін» шляхом укладення договору дарування, згідно якого вона набуде право власності на квартиру по АДРЕСА_3 , а донька подарує свою 1/3 частину квартири по АДРЕСА_1, при цьому, вона (позивач) продовжитиме жити у квартирі по АДРЕСА_3, а утриманням квартири буде займатись донька. За станом здоров`я та нуждою у коштах на лікування вона (позивач) змушена була погодитись.

На підтвердження своїх доводів надала виписки з історії хвороб, з яких установлено, що 05.09.2006 року позивач проходила лікування у зв`язку з гострим порушенням мозкового кровообігу по типу ішемії.

У період з 27.10.2006 року по 06.11.2006 року, з 13.03.2007 року по 23.03.2007 року, з 08.04.2008 року по 18.04.2008 року, з 21.10.2008 року по 30.10.2008 року, з 14.12.2009 року по 23.12.2009 року, з 28.10.2010 року по 05.11.2010 року, та з 10.08.2012 року по 24.08.2012 року позивач проходила планове лікування у зв`язку з ішемічним інсультом, що був у вересні 2006 року.

З наданих документів встановлено, що остання виписка з історії хвороби датована 2012 роком, тоді як оспорюваний договір укладено червні 2018 року. Доказів того, що на момент укладення договору дарування позивач потребувала лікування, і що відповідач скористалась її тяжкою хворобою не надано.

Не було надано доказів позивачем і того, що її волевиявлення під час укладення спірного договору не відповідало внутрішній волі і не було спрямовано на настання реальних правових наслідків. З тексту спірного договору убачається, що зміст статей 203, 721, 722, 727, 728 ЦК України нотаріусом роз`яснено та сторонам зрозуміло, що підтверджено підписами сторін договору. Окрім того, приватний нотаріус у своїх поясненнях зазначив, що обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 нею визначено шляхом проведення розмови, у результаті якої сумнівів щодо їх дієздатності не було виявлено. Будь-яких фізичних вад у ОСОБА_1 , зокрема слуху, зору, не виявлено, як і незвичності у її поведінці. Також нею було роз`яснено сторонам зміст договорів дарування, положення статей 203, 721, 722, 727, 728 ЦК України, права та обов`язки сторін, правові наслідки укладених договорів, їх правова природа та наслідки вчинення нотаріальної дії. Зокрема, роз`яснено безоплатний характер договору дарування, припинення права власності у дарувальника, та те, що обдарований не здійснює в інтересах дарувальника будь-які дії (майнові або немайнові).

За договорами дарування позивач набула у власність в загальному 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що становить 35,73 м2 загальної площі, та 20 м2 житлової площі, тоді як відповідач отримала у власність 29,10 м2 загальної площі, та 14,90 м2 житлової площі.

Викладене свідчить про те, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог та їх правового обґрунтування.

Звертається увага і на те що, позивач просить визнати недійсним лише один договір, який стосується набуття права власності відповідачем, тоді як питання щодо іншого договору позивач не піднімає, він є дійсним та не розірваним сторонами. Прохання представника позивача вийти за рамки позовних вимог та прийняти рішення і щодо визнання недійсним договору дарування 1/3 частини квартири по АДРЕСА_1 , вимога про що в позовній заяві відсутня, суперечить нормам ЦПК України (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку, позов є не обґрунтованим, не доведеним, та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Олефіренко Катерина Миколаївна, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 06.02.2020 року.

Суддя: