П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2020року м. Київ

Справа № 378/255/20

Провадження: № 22-ц/824/10023/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 26 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Марущак Н.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 липня 2018 року її (позивача) баба ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ставищенського районного нотаріального округу Київської області Кошинською Л.О., який зареєстровано в реєстрі за N 827, яким усе своє майно заповідала їй (позивачу). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Вона (позивачка) є єдиним спадкоємцем померлої, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає.11 березня 2020 року вона звернулась до нотаріуса щодо прийняття спадщини за законом, однак нотаріус їй відмовив з тих підстав, щовона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини.У встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із тим, що перебувала поза межами України з метою отримання документів па постійне місце проживання у Італії, а тому вважає, що ця підстава є достатньою для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Просила встановити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом терміном один місяць з часу набрання рішенням законної сили.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 26 травня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 16 червня 2020 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції порушив її право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом, передбачене ст. 55 Конституції України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Суд першої інстанції не надав належної оцінки її доводам та залишив поза увагою той факт, що до лютого 2020 року вона не мала змоги виїжджати з Італії. Лише після отримання відповідного документу вона виїхала до України. Також вказувала, що оригінали її документів весь цей час перебували на розгляді у Посольстві Італії, а звернутись до італійської нотаріальної контори не змогла через фінансові труднощі.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, ОСОБА_1 просила розглядати справу у її відсутність, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2018 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ставищенського нотаріального округу Кошинською Л.О. за реєстровим № 827, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла (а.с. 6).

Згідно копії консультативного роз`яснення № 26/01-16 від 11.03.2020 приватний нотаріус Ставищенського нотаріального округу Швець С.П. на усне звернення роз`яснив позивачці про пропуск нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а.с. 7).

Відповідно до копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 12-13) позивачка в період з 3 травня 2019 року по 6 березня 2020 року перебувала в Італійській Республіці.

На час звернення позивача із усним зверненням щодо прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ставищенського нотаріального округу Швеця С.П. спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не була заведена, що підтверджується повідомленням вказаного приватного нотаріуса № 35/01-16 від 15.04.2020 (а. с. 43).

Шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_1 сплинув 19 вересня 2019 року, а із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори позивач звернулася 11 березня 2020 року.

Так, ОСОБА_1 в обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини посилалася на те, що вона протягом тривалого часу, а саме з 3 травня 2019 року по 6 березня 2020 року перебувала за межами території України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини, а її тривале перебування за кордоном не свідчить про поважність причини пропуску такого строку. Окрім того, позивач не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в Італійській Республіці, яке виконує консульські функції або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового зв`язку, що передбачено пунктом 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 , тобто доказів, які б свідчили про перешкоди для подання такої заяви, позивачем не надано.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів відмічає наступне.

Так, згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначалось вище, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Суди відкривають провадження у таких справах у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Отже, відповідачами у таких справах є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Конституційний Суд України у рішенні від 11 лютого 2014 року у справі № 1-рп/2014 дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обов`язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

А у справах про спадкування у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 420/2383/16-ц.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, орган місцевого самоврядування може бути відповідачем у справах цієї категорії лише у разі відсутності інших спадкоємців, окрім позивача.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції встановив, що, окрім позивачки, спадкоємцем померлої ОСОБА_3 є її син ОСОБА_2 , та залучив останнього до участі у справі в якості третьої особи (а.с. 52).

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 ,1970 року народження, є інвалідом 2 групи (а.с. 66), тобто, є таким що незалежно від змісту заповіту має право на обов`язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Тобто, належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_2 , а не виконавчий комітет Ставищенської селищної ради Київської області.

Частиною першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем клопотання про заміну неналежних відповідачів на належного в суді першої інстанції не заявлялось. Суд з власної ініціативи позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

У підготовчому засіданні суд … 3) у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; 4) вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; …(ч. 2 ст. 197 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом наведених норм ЦПК України, з`ясувавши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд має роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача.

Суд першої інстанції, в порушення вимог частини 5 статті 12 та статті 51 ЦПК України зазначене вище не врахував, не роз`яснив позивачці наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача, а тому як наслідок помилково залучив ОСОБА_2 в якості третьої особи та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності поважності пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини.

Оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлена права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції.

Окрім того, колегія суддів відмічає і таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_2 , залучений судом до участі у справі в якості третьої особи, постійно проживав та проживає за адресою своєї матері -спадкодавиці ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , є інвалідом П групи з 01.04.2008 року довічно (а.с.44,52,66).

Відповідно до заяви від 07.05.20, направленої на адресу суду, ОСОБА_2 від отримання належної йому частки у спадщині відмовляється та не заперечує, щоб спадщину було оформлено згідно з волею заповідача (а.с.84).

Вищевикладені обставини ОСОБА_1 слід враховувати у разі звернення до суду з відповідним позовом.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення Ставищенського районного суду Київської області від 26 травня 2020 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 26 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль