Справа № 201/8206/19
Провадження № 2/201/1181/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 лютого 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:

16.07.2019р. ТОВ «ТЕРО ЛТД» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних (а.с.№ 5-7).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що ТОВ «Теро ЛТД» надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . Власником указаної квартири є відповідачка ОСОБА_1 . Між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з теплопостачання. Відповідачка наданими послугами користувалася та продовжує користуватися, від послуг не відмовлялася, проте усвідомлюючи, що за надані послуги потрібно платити, оплату не проводить, у зв`язку із чим за період з 01.01.2014р. по 15.07.2019р. утворилася заборгованість у розмірі 10 120,16 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 10 120,16 грн., інфляційні втрати - 2 631,28 грн. та 3% річних - 721, 70 грн. (обидві суми за період з червня 2016р. по травень 2019р.), а також судовий збір у розмірі 1 921 грн.

У відповідності до ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.08.2019р. призначено розгляд справи у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 24).

Представник позивача - Недоступ К.К. (діє на підставі довіреності від 14.08.2019р. - а.с. № 34) 05.02.2020р. надала суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі (а.с. № 33).

Відповідачка в судові засідання по справі, які були призначені на 13.11.2019р. та 05.02.2020р. двічі поспіль не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулася, а також не скористалася своїм правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за адресою, наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 01.08.2019р. (а.с. № 23). Конверти з судовими повістками на 13.11.2019р. та 05.02.2020р. були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомленням (а.с. № 26, 31).

Крім того, про дату та час розгляду справи 05.02.2020р. відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 32).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності обох сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ТОВ «Теро ЛТД» надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , по тарифам встановленим рішенням Дніпропетровської міської ради №502 від 10.11.2016р. (а.с. №12).

Згідно з відповіддю ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 та є споживачем послуг, які надає позивач (а.с. № 23).

По тексту позову представник позивача зазначає, що відповідачка є власником цього житлового приміщення, між тим доказів цьому не надав.

Отже, між ТОВ «Теро ЛТД» та відповідачкою встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із несплатою відповідачкою оплати за надані послуги за період з 01.01.2014р. по 15.07.2019р. виникла заборгованість в сумі 10 120, 16 грн. (а.с. № 8-9).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

У пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005р. «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Однак, відсутність такого договору не позбавляє споживачів зобов`язання сплачувати за спожиті послуги, оскільки такі зобов`язання у них виникають на підставі статей 11, 509, 526 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалювання, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», внаслідок фактичного споживання цих послуг, і є обов`язковими для виконання.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України (справа № 6-59цс13) від 30.10.2013р. споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

Проте за надані послуги відповідачка не розрахувалася з позивачем, за період з 01.01.2014р. по 15.07.2019р. мається заборгованість в розмірі 10 120,16 грн., яку слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Оскільки правовідносини між сторонами за юридичною природою є грошовим зобов`язанням, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат та суми 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання зі сплати за надані послуги, з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України дані вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає 721,70 грн. - сума 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання, а також інфляційні втрати у розмірі 2 631,28 грн. ( обидві суми за період з червня 2016р. по травень 2019р.)

Таким чином, оцінивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ТЕРО ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

При винесенні судом рішення враховано, що ухвалою суду від 21.05.2019р. по справі № 201/5793/19 ТОВ «ТЕРО ЛТД» відмовлено у видачі судового наказу.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 1 921 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. № 3, 4).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 202, 526, 527, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 61, 67 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правовою позицією ВСУ у постанові по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013р., ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, 89, 141, ч.4 ст. 223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265 ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2014р. по 15.07.2019р. у розмірі 10 120,16 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 2 631,28 грн. та 3% річних у розмірі 721, 70грн. за період з червня 2016р. по травень 2019р., а разом 13 473 грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.