Житомирський апеляційний суд
Справа №272/855/19 Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В.
Категорія 44 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

секретаря судового засідання Бірюченка Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу №272/855/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум», Фермерського господарства «Кегичівське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

за апеляційними скаргами Фермерського господарства «Кегичівське», Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2020 року, яке ухвалено суддею Карповець В.В. у м. Андрушівці,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 23 жовтня 2017 року на автодорозі Житомир-Сквира поблизу с. Яроповичі Андрушівського району Житомирської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_2 , який керував вантажним малотоннажним фургоном «АС АС-G 3302 AXX-1» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить Фермерському господарству «Кегичівське» та ОСОБА_3 , який керував автомобілем «ВАЗ-210994», внаслідок чого спричинено смерть останнього та його пасажирів ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 , малолітньому ОСОБА_6 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. ОСОБА_2 вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. Вказує, що ОСОБА_2 працював у ТОВ «Персонал Преміум» водієм автотранспортних засобів з 06 вересня 2017 року. Згідно договору оренди автомобіля від 01 січня 2016 року ФГ «Кегичівське» передало автомобіль «АС АС-G 3302 AXX-1» ТОВ «Персонал Плюс» в оренду з 31 грудня 2017 року. Оскільки внаслідок вказаного ДТП позивач втратила своїх рідних, просила стягнути з відповідачів по 11 355,25 грн матеріальної шкоди та моральної шкоди по 375 000 грн з кожного.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 , ТОВ «Персонал Плюс», ТОВ «Персонал Перміум», ФГ «Кегичівське» матеріальну шкоду в розмірі по 11 355 грн з кожного та моральну шкоду по 300 000 грн з кожного. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, представник ФГ «Кегичівське» Щеглов Д.С. 24 лютого 2020 року подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду в частині стягнення з ФГ «Кегичівське» матеріальної, моральної шкоди та судового збору скасувати, постановити в цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФГ «Кегичівське». Вказує, що суд при вирішенні справи дійшов невірного висновку, що ФГ «Кегичівське» є належним відповідачем у справі, оскільки автомобіль «АС-G 3302 AXX-1», яким спричинено ДТП згідно договору оренди від 01 січня 2016 року передано ФГ «Кегичівське» в оренду ТОВ «Персонал Плюс», в якому згідно договору від 31 грудня 2016 року про надання послуг з надання працівників ОСОБА_2 виконував доручені ТОВ «Персонал Плюс» виробничі завдання. Крім того, розмір судового збору, який стягнуто оскаржуваним рішенням, розраховано невірно.

24 лютого 2020 року директор ТОВ «Персонал Преміум» Кучеров Е.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду в частині стягнення з ТОВ «Персонал Преміум» матеріальної, моральної шкоди та судового збору скасувати, постановити в цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Персонал Преміум». Вказує, що суд при вирішенні справи дійшов вірного висновку, що шкода має бути стягнута з ТОВ «Персонал Плюс», у якому працював ОСОБА_2 та виконував виробничі завдання вказаного підприємства. Представник зазначив, що ТОВ «Персонал Преміум» є неналежним відповідачем у даній справі, а обставини, які встановлені у вироку Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року не потребують доказування. Також, вказує на некоректно визначений районним судом розмір судового збору, що підлягає стягнення з ТОВ «Персонал Преміум» при ухваленні оскаржуваного рішення.

Позивач не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги.

Позивач, представники ТОВ «Персонал Плюс», ТОВ «Персонал Преміум», ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про слухання справи були повідомлені належним чином. Представник ФГ «Кегичівське» в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, доводи апеляційної скарги ТОВ «Персонал Преміум» вважав обґрунтованими та просив їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2017 року близько 11 годин 30 хвилин ОСОБА_2 в порушення вимог п. 2.9 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебуваючи у стані стомлення, керував технічно справним вантажним малотоннажним фургоном « АС АС-G 3302 АХХ-1» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить фермерському господарству «Кегичівське», перевозячи пасажира ОСОБА_7 та вантаж (хліб). Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом, рухаючись ним по правій смузі руху проїзної частини автодороги сполученням «Житомир - Сквира» в напрямку м. Житомира, на 47 км + 100 м вказаної автодороги поблизу с. Яроповичі Андрушівського району Житомирської області, обвинувачений під час руху поза межами населеного пункту по прямій горизонтальній асфальтованій ділянці дороги, в задовільних умовах дорожнього руху, в світлу пору доби, в умовах достатньої видимості по дорозі, що має по одній смузі руху в кожному напрямку, які розділені між собою переривчастою лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.5 Правил дорожнього руху України, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 10.1 та 11.3 цих же Правил, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, безпричинно виїхав на смугу зустрічного для себе руху, де передньою частиною керованого ним транспортного засобу скоїв зіткнення з передньою частиною автомобіля «ВАЗ - 210994» реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3 , який перевозячи пасажирів ОСОБА_4 та малолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , рухався в зустрічному напрямку до смт. Попільня Житомирської області та не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення транспортних засобів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди спричинено смерть водія автомобіля «ВАЗ-210994» ОСОБА_3 і його пасажирів ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 та заподіяно тяжкі тілесні ушкодження малолітньому пасажиру цього ж автомобіля ОСОБА_6 . Порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «б», 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керування усіма транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3 958 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 5 000 грн. 00 коп. витрати за надання адвокатом правової допомоги. Стягнуто з Національної Акціонерної Страхової Компанії «ОРАНТА» на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 241 161,70 грн. Стягнуто з Національної Акціонерної Страхової Компанії «ОРАНТА» на користь держави судовий збір в розмірі 3 617,40 грн. Стягнуто з ТОВ «Персонал Плюс» на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 600 000,00 грн. Стягнуто з ТОВ «Персонал Плюс» на користь держави судовий збір в розмірі 9000,00 грн. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ТОВ «Персонал Преміум» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ТОВ «Персонал Плюс» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10 130 грн. за організацію та проведення поминальних обідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відмовлено.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Отже, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, що мала місце 23 жовтня 2017 року близько 11 годин 30 хвилин на автодорозі сполученням «Житомир-Сквира» в напрямі м. Житомира на 47 км поблизу с. Яроповичі Андрушівського району Житомирської області за участю вантажного малотоннажного фургону «АС АС-G 3302 АХХ-1» реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ - 210994» реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3 , встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідачі ОСОБА_2 та ТОВ «Преміум Плюс» рішення суду першої інстанції не оскаржували, з огляду на це рішення в частині наявності підстав відшкодування матеріальної та моральної шкоди цими особами не переглядається.

Згідно вироку Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року та матеріалів цивільної справи, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником автомобіля «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за участі якого 23 жовтня 2017 року сталася ДТП є Фермерське господарство «Кегичівське» (т. 1, а.с. 53).

26 квітня 2017 року між Фермерським господарством «Кегичівське» та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», згідно поліса серії АК № 4299929 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до положень якого страховик бере на себе зобов`язання відшкодувати завдану шкоду життю, здоров`ю та майну третіх осіб, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі вироку Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року та поданої позивачем заяви відшкодувало завдану за участі застрахованого автомобіля матеріальну та моральну шкоду в межах суми страхового відшкодування (т. 1, а.с. 25-36, 61-68).

Між Фермерським господарством «Кегичівське» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПерсоналПлюс» був укладений договір оренди автомобіля від 01 січня 2016 року, відповідно до якого Фермерське господарство «Кегичівське» передало належний йому транспортний засіб, а саме автомобіль «ГАЗ - 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «ПерсоналПлюс» строком з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року для перевезення товарно-матеріальних цінностей без права суборенди (т. 1, а.с. 53).

З повідомлення в.о. директора ТОВ «Персонал Плюс»С.Г. Сокової від 03 квітня 2018 року № 9 вбачається, що станом на 23 жовтня 2017 року автомобіль ГАЗ, державний номер НОМЕР_1 знаходився у користуванні та розпорядженні ТОВ «Персонал Плюс»(т. 1, а.с. 52).

Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року встановлено, що згідно наказу № 686-ПЗ від 05 вересня 2017 року виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «ПерсоналПреміум» ОСОБА_2 був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів за основним місцем роботи з 06 вересня 2017 року (т. 1, а.с. 32).

Згідно копії договору № б/н від 31 грудня 2016 року про надання послуг з надання працівників, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПерсоналПреміум» надало в розпорядження Товариству з обмеженою відповідальністю «ПерсоналПлюс» своїх працівників необхідної кваліфікації (т. 1, а.с. 59-60). Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП на підставі шляхового листа № 131730 від 23 жовтня 2017 року та товарно - транспортної накладної серії КПР № 000363414 від 23 жовтня 2017 року виконував трудові обов`язки з перевезення хлібо-булочних виробів з Київської області в Житомирську область (т. 1, а.с. 32).

Враховуючи характер правовідносин між обвинуваченим ОСОБА_2 з ТОВ «Персонал Плюс» в інтересах якого він діяв, правовий статус ТОВ «Персонал Плюс» - орендар автомобіля АС АС- О 3302 АХХ-1 реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто на момент ДТП - володілець вказаного транспортного засобу, суд дійшов вірного висновку, що заподіяна обвинуваченим шкода повинна бути відшкодована саме ТОВ «Персонал Плюс».

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 ОСОБА_1 є пенсіонеркою (т. 1, а.с. 19).

ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 є сином позивача по справі ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 22).

Згідно довідки виданої приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцьким Юрієм Георгійовичем від 03.04.2019 № 406/02-14 вбачається, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 24).

Матеріали справи містять квитанції щодо понесених ОСОБА_1 витрат на ритуальні товари для поховання ОСОБА_3 у розмірі 15 500 грн. та витрати на організацію поминального обіду в розмірі 29 921 грн (т. 1, а.с. 46-51).

Згідно копій довідок Попільнянської лікарської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини від 04 квітня 2018 року та Комунального некомерційного підприємства «Попільнянський центр первинної медико - санітарної допомоги» Попільнянської селищної ради від 09 серпня 2019 року стан здоров`я ОСОБА_1 у зв`язку з трагічною смертю сина та членів його родини значно погіршився і їй необхідний постійний прийом ліків (т. 1, а.с. 164).

Задовольняючи позов про стягнення шкоди з Фермерського господарства «Кегичівське», суд першої інстанції виходив із того, що на день скоєння ДТП вказане підприємство не перестало бути власником автомобіля ГАЗ - 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» районний суд виходив із того, що ОСОБА_2 був прийнятий на роботу саме на це підприємство і виконував трудові обов`язки. Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди до ФГ «Кегичівське» та ТОВ «Персонал Преміум» районний суд вказав, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди від 23 жовтня 2017 року позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті нею сина, невістки та онука, у погіршені стану здоров`я іншого онука, який після дорожньо - транспортної пригоди став інвалідом, що безумовно призвело до погіршення стану здоров`я позивача, необхідності постійного лікування, та завдало їй непоправної психологічної травми, виходячи зі ступеня та характеру завданих позивачеві моральних страждань, з додержанням принципів поміркованості, розумності та справедливості суд вважав, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню та стягнув з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в загальному розмірі 1 200 000,00 гривень, з яких стягненню з кожного відповідача підлягають кошти в розмірі по 300 000,00 гривень.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Як встановлено судом, на момент скоєння ДТП за участю транспортного засобу автомобіля АС АС-О 3302 АХХ-1 реєстраційний номер НОМЕР_1 23 жовтня 2017 року вказаним транспортним засобом на належній правовій підставі володіло і користувалося Товариство з обмеженою відповідальністю «ПерсоналПлюс» відповідно до умов договору оренди від 01 січня 2016 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимог до ТОВ «Персонал Преміум» та ФГ «Кегичівське» є помилковими. Вказані юридичні особи є неналежними відповідачами у справі, оскільки не володіли на момент скоєння ДТП (23 жовтня 2017 року) зазначеним транспортним засобом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.

Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуми Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченої законом чи договором, така особа також має право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Як вбачається з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 даної постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядав дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суду доходить висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог до ТОВ «Персонал Преміум» та ФГ «Кегичівське», а тому вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди вказаними відповідачами є безпідставними та необґрунтованими.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі рішення, яке в частині стягнення з ТОВ «Персонал Преміум» та ФГ «Кегичівське» на користь ОСОБА_1 матеріальної, моральної шкоди та судових витрат підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про залишення позову в цій частині без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

В зв`язку з чим, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги компенсуються відповідачу за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 6 п. 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, судовий збір сплачується в розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

На підставі п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною собою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, скаржники мали сплатити за вимогу про відшкодування 11 355 грн. матеріальної шкоди - 1 152,60 грн (150% від 768,40 грн) та за вимогу про відшкодування 300 000 грн моральної шкоди - 4 500 грн (150% від 3000 грн).

Отже, на користь скаржників за рахунок держави підлягають компенсації по 5 652,60 грн судового збору кожному.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Фермерського господарства «Кегичівське», Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» задовольнити.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2020 року в частині задоволення позовних вимог до Фермерського господарства «Кегичівське» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» і стягнення з Фермерського господарства «Кегичівське» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» на користь держави судового збору скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Компенсувати за рахунок держави Фермерському господарству «Кегичівське», , судовий збір в розмірі 5 652,60 грн.

Компенсувати за рахунок держави Товариству з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум», ,судовий збір в розмірі 5 652,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст виготовлено 14.08.2020.