Справа № 369/4206/20
Провадження №2/369/2986/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазурик Д.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Через канцелярію суду позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме: нежитлове приміщення, загальною площею: 2.2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер: №:01:017:5334; земельну ділянку, кадастровий номер: №:01:017:5325.

Вимоги заяви обгрунтував тим, що 28.07.2019 р., на автодорозі Київ-Чоп 230 км. + 50 м., відбулась дорожньо- транспортна пригода за участю транспортного засобу «Honda Civic», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Volkswagen Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області по справі № 285/2805/19 від 03 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Позивача «Volkswagen Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позивач просить суд звернути увагу на те, що транспортний засіб «Honda Civic», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 . Позивач неодноразово звертався в телефонному режимі до Відповідача з вимогою щодо сплати суми майнового відшкодування в добровільному порядку, однак вказані телефонні дзвінки були залишені поза увагою, внаслідок чого Позивач був вимушений звернутися до суду.

Також позивач вважає, що у Відповідача ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме майно, у зв`язку з чим є реальна загроза невиконання рішення суду.

Тому на підставі вищевказаного просив суд задовольнити заяву у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №9від 22грудня 2006року «Пропрактику застосуваннясудами цивільногопроцесуального законодавствапри розглядісправ прозабезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У позовній заяві, за якою відкрито провадження, позивачем заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи, що рішення про задоволення вказаного позову (у разі його задоволення) не передбачає примусового виконання, то суд не вбачає ризику неможливості виконання (або суттєвого ускладнення невиконання) такого рішення без застосування вказаного заявником заходу забезпечення позову. Будь-яких інших позовних вимог щодо стягнення суми матеріального збитку та суму моральної шкоди позивач в даній цивільній справі до відповідача ОСОБА_3 не заявив.

Закон не передбачає захист інших прав і ймовірних вимог позивача у спосіб застосування заходу забезпечення позову. Метою застосування заходу забезпечення позову є забезпечення можливості виконання рішення про задоволення позову (саме того позову, який заявлений і який забезпечується), натомість забезпечення захисту прав позивача на майбутнє від інших можливих порушень не є метою застосування заходу забезпечення позову в порядку ст.151 ЦПК України.

Враховуючи предмет і підстави позову, який позивач просить забезпечити, і вказаний ним захід забезпечення, суд не вбачає підстав для задоволення такої заяви. Вказаним заходом забезпечення фактично повторюється друга позовна вимога, тому такий захід забезпечення позову є неможливим, оскільки це б порушило змагальність і диспозитивність судового процесу, і було б фактичним вирішенням частини позовних вимог без розгляду по суті.

Так само, суд не вбачає зв`язку з вказаним заходом забезпечення позову і позовної вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з відповідача ОСОБА_2 , оскільки вказаний ним захід забезпечення не стосується обтяження майна, яке безспірно належало б відповідачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову в межах обгрунтувань, викладених заявником у заяві, суд робить висновок лише про відсутність підстав для застосування саме того заходу забезпечення позову, про який просить заявник, і не робить висновків про наявність чи відсутність для застосування інших можливих заходів забезпечення того позову, який заявлений у даній цивільній справі.

Суд також враховує, що застосування заходу забезпечення позову є попередньою і запобіжною мірою і є обмеженням особи у правах ще до встановлення факту порушення, - тому такий захід може бути застосованим лише у виключних і дійсно необхідних випадках, - а такої необхідності позивачем не доведено. Крім того, застосування заходу забезпечення має бути співмірним і відповідним заявленим позовним вимогам, - а така співмірність та відповідність так само не встановлена.

Таким чином, вказаний заявником захід забезпечення позову є невідповідним заявленим позовним вимогам, і не пов`язаним з такими позовними вимогами; вказаний захід забезпечення позову не є заходом забезпечення виконання рішення про задоволення саме того позову, який заявлений у даній справі, і яке може бути виконане (у разі задоволення позову) і без застосування вказаного заходу забезпечення. Відсутні критерії необхідності, доцільності і співмірності. Тому відсутні підстави для задоволення заяви.

Керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя Т.В. Дубас