Провадження № 2/317/73/2020
Справа № 317/3139/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.

при секретарі Коваль В.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Бойка В.О.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Степанової Л.Г.

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2015 року в провадження Запорізького районного суду Запорізької області надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_3 . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилено, а рішення залишено без змін. 28 лютого 2018 року постановою Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року та Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

14 грудня 2017 року набрав чинності Цивільно-процесуальний кодекс України, а тому судочинство щодо нового розгляду цивільного позову ОСОБА_1 відбувалося згідно вимог нового цивільно-процесуального кодексу України.

13 квітня 2018 року справу було прийнято в провадження відповідною ухвалою, що була надіслана учасникам справи та ними отримана.

ОСОБА_3 скористався своїм процесуальним правом відповідно до вимог ст.178 ЦПК України та надав заперечення на позов.

ОСОБА_2 надала суду заяву, в якій посилаючись на висновок суду касаційної інстанції зазначала, що позивачу необхідно залучити до участі в справі належного відповідача.

Вказані заперечення були отримані позивачкою та її представником. Натомість 05.09.2018 року ними було до канцелярії суду подано позовну заяву (уточнену із збільшенням позовних вимог). Але вказана заява надавалась суду не в повному обсязі, з вибірковим викладенням позовних вимог.

12.11.2018 року в судовому засіданні суд, вичерпавши всі можливі заходи, щодо сприяння позивачеві виконати вимоги касаційного суду, роз`яснивши наслідки невиконання позивачем рекомендацій касаційного суду, враховуючи право сторони використовувати свої процесуальні права на власний розсуд, виніс ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до розгляду по суті.

12.11.2018 року суд роз`яснивши вимоги ст.49 ЦПК України повернув позивачці примірники заяви для виконання вимог ЦПК. 26.12.2018 року в судовому засіданні представник позивачки визнав, що надав суду в якості уточненого позову неповні документи, порушивши вимоги ст.175 та 49 ЦПК України. 28.12.2018 року позивачкою до канцелярії суду було подано уточнену позовну заяву, датовану 28.12.2018 року.

22 січня 2019 року ухвалою суду було відмовлено в прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 від 28.12.2018 року. В подальшому позовні вимоги розглядалися відповідно до уточнень від 25.05.2016 року.

В жовтні 2015 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 , який в подальшому був неодноразово уточнений як щодо періоду спільного проживання, так і щодо розміру вимог. Відповідно до уточнень від 23.05.2016 р., остаточно, ОСОБА_1 просить:

встановити факт проживання позивача і відповідача ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу і не перебуваючи в іншому шлюбі з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р.;

визнати майно: меблі для кухні вартістю 2100,00 грн.; легковий автомобіль «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова « НОМЕР_2 », зареєстрований на ОСОБА_4 вартістю 128402,01 грн.; двоє дверей квартирних у зборі вартістю 1167,05 грн. і 866,15 грн., а всього 2033,20 грн.; житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , вартістю 127000,00 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB9085, рахунок 3835 від 12.06.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і ОСОБА_4 на його ім`я на суму депозиту 40000,00 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р., всього 67030,24 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB4724, рахунок 9883 від 20.08.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і ОСОБА_4 на його ім`я суму депозиту 44000,00 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р., всього 72444,08 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB8830, рахунок 6610 від 05.11.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і ОСОБА_4 на його ім`я на суму депозиту 28224,86 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2006 р., всього 44970,95 грн. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 ;

поділити спільне сумісне майно між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 наступним чином:

1) виділити позивачу: житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , вартістю 127000,00 грн.; меблі для кухні вартістю 2100,00 грн.; двоє дверей квартирних у зборі, вартістю 1167,05 грн. і 866,15 грн., а всього 2033,20 грн.; депозитний вклад розміщений в ПАТ «А-Банк» від 20.08.2013 р. на ім`я ОСОБА_4 на рахунку НОМЕР_3 відповідно до договору SAMAB4724 на суму депозиту 44000,00 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 72444,08 грн.; поділити депозитний вклад в ПАТ «А-Банк» від 05.11.2013 р. на ім`я ОСОБА_4 на рахунку НОМЕР_4 відповідно до договору SAMAB8830 на суму депозиту 28224,86 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 44970,95 грн., з них виділити ОСОБА_1 18412,96 грн. та визнати за нею право власності на вказане майно та грошові кошти, всього на загальну суму 221990,24 грн.;

2) виділити відповідачу ОСОБА_4 : легковий автомобіль «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова « НОМЕР_2 », зареєстрований на ОСОБА_4 , вартістю 128402,01 грн.; депозитний вклад в ПАТ «А-Банк» від 12.06.2013 р. на ім`я ОСОБА_4 на рахунку НОМЕР_5 відповідно до договору SAMAB9085 на суму депозиту 40000,00 грн., сума депозиту та відсотків по депозиту станом на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 67030,24 грн.; поділити депозитний вклад в ПАТ «А-Банк» від 05.11.2013 р. на ім`я ОСОБА_4 на рахунку НОМЕР_4 відповідно до договору SAMAB8830 на суму депозиту 28224,86 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 44970,95 грн., з них виділити йому 26557,99 грн., та визнати за ним право власності на вказане майно та грошові кошти, всього на загальну суму 221990,24 грн.;

стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача судовий збір у розмірі 2219,90 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 01.01.2002 року вона розлучилась з першим чоловіком, а в 2003 році познайомилась з ОСОБА_4 , з яким вони стали мешкати спільно за адресою: АДРЕСА_2 . 05 квітня 2005 року ОСОБА_4 розірвав шлюб з дружиною і з того часу позивачка з відповідачем ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу і не перебуваючи в іншому шлюбі, мали спільний бюджет, побут та вели спільне господарство. Тридцятого листопада 2013 року відповідач ОСОБА_4 вийшов з дому і зник. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2015 р. ОСОБА_4 за заявою його матері ОСОБА_2 було визнано безвісно відсутнім. За час спільного проживання як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу і без перебування в іншому шлюбі позивачем і відповідачем було надбано наступне майно: меблі для кухні вартістю 2100,00 грн.; легковий автомобіль «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова « НОМЕР_2 », зареєстрований на ОСОБА_4 , вартістю 128402,01 грн.; двоє дверей квартирних у зборі, вартістю 1167,05 грн. і 866,15 грн., а всього 2033,20 грн.; житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , вартістю 127000,00 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB9085, рахунок 3835 від 12.06.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і ОСОБА_4 на його ім`я суму депозиту 40000,00, сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 67030,24 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB4724, рахунок 9883 від 20.08.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і ОСОБА_4 на його ім`я суму депозиту 44000,00 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 72444,08 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB8830, рахунок 6610 від 05.11.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і ОСОБА_4 на його ім`я суму депозиту 28224,86 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 44970,95 грн. Загальна вартість всього вище перерахованого майна 443980,48 грн.

В судове засідання з`явилась позивач ОСОБА_1 , яка позов з урахуванням уточнень від 23.05.2016 р. підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в уточненому позові. Також зазначила, що з ОСОБА_4 вони в`їхали до її квартири 01.01.2003 р. Грошей не було. Їй було відомо, що ОСОБА_4 одружений. Проживали постійно разом, відносини були нормальні, сприймала його як чоловіка. Приймали разом рішення, відпочивали разом, купували речі. Бюджет був спільний. Після зникнення ОСОБА_4 його мати ОСОБА_2 , поміняла в будинку в с. Мар`ївка замки, автомобіль забрала. Стосовно ОСОБА_6 нічого не знає. ОСОБА_2 бачила в кожен її приїзд з 2005 по 2013 р.р. Все спільне майно оформляли на ОСОБА_4 , оскільки довіряла йому. Меблі для кухні вони купували за її кошти. Також вона дала половину грошей на автомобіль. Двері купував ОСОБА_4 На будинок гроші були спільними. З приводу банківських вкладів зазначила, що вони гроші у сумі 58484,18 грн. поклали до банку разом, а щодо банківського вкладу 62005,93 грн. не знає звідки у ОСОБА_4 гроші. Банківський вклад у сумі 38722,83 грн. ОСОБА_4 відклав на навчання доньки.

До судового засідання з`явився представник позивача ОСОБА_7 , який позов з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові.

Щодо необхідності виконання рекомендацій Касаційного цивільного суду зазначив, що позивачка наполягає на розгляді справи за вимогами, що зазначені в позові. До суду з вимогами про оголошення ОСОБА_4 померлим позивачка не зверталась.

З заявою про скасування рішення щодо визнання безвісно відсутнім ОСОБА_4 ніхто не звертався. Рішення є чинним. ОСОБА_2 та донька ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину не отримували.

Представник та його довірителька вважають, що ОСОБА_2 є належним відповідачем по справі. Автомобіль, що визначений позивачкою спірним майном знаходиться в користуванні ОСОБА_2 ОСОБА_1 не просить визнати факт спільного проживання з ОСОБА_2 , оскільки такого факту не існує. Інших вимог до ОСОБА_2 не висуває.

До судового засідання з`явилась відповідач ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, зазначила, що вона з ОСОБА_1 не спілкувалась, а спілкувалась лише з сином. ОСОБА_4 проживав у бабусі та у ОСОБА_1 . Зазначила, що коли ОСОБА_4 з ОСОБА_3 вирішили займатись господарством, то ОСОБА_3 продав однокімнатну квартиру, що належала йому та кошти, вилучені від продажу квартири передав ОСОБА_4 . На ці гроші вони купили ОСОБА_3 житловий будинок з земельною ділянкою у с. Мар`ївка та відремонтували його. ОСОБА_8 там прописаний з першого дня. Після зникнення ОСОБА_4 ОСОБА_1 від матері привезла свої речі до будинку у ОСОБА_9 , а ОСОБА_3 заборонила в будинок заходити під загрозою звернення до поліції. Вклади в банку це залишок від коштів, отриманих від продажу квартири Ігорем Прокоповим. Частину коштів, близько 50 тисяч, син збирав доньці ОСОБА_10 на навчання. Зі своєю бабусею ОСОБА_11 бачився кожен день. За адресою АДРЕСА_3 були його речі, але не всі. До зникнення сина відповідачка проживала в м. Нальчик Російської Федерації. З ОСОБА_1 познайомилась приблизно у 2006-2007 р.р. В квартирі ОСОБА_1 була одного разу, коли ОСОБА_4 її хотів познайомити з ОСОБА_1 . В квартирі ОСОБА_1 особистих речей ОСОБА_4 вона не бачила. Враження, що вони чоловік і дружина у неї не було. Про зникнення сина їй повідомила ОСОБА_1 . Стосовно меблів вартістю 2100,00 грн. відповідачка нічого не знає. Автомобіль ОСОБА_4 купував за свої гроші, знає це зі слів сина. Про купівлю дверей нічого не знає. Коли декілька разів приїздила з Росії, то проживала за адресою: АДРЕСА_3 . Зазвичай приїжджала на місяць.

До судового засідання з`явився представник відповідачки ОСОБА_12 , яка проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не проживали однією сім`єю. Оскільки шлюб було розірвано в 2005 році, то все, що було придбано з 2003 по 2005 рік не слід враховувати. Проживання було періодичне, не постійне. Постійно ОСОБА_4 проживав по АДРЕСА_4 . Окрім того представник наполягала на тому, що стороною позивача не доведено факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Не виникло жодних цивільно-правових наслідків від їх відносин без укладення шлюбу.

Стороною позивача також не доведено, що майно було придбано позивачкою та ОСОБА_4 за спільні кошти, та між ними існували будь-які домовленості щодо користування таким майном.

Представник відповідачки адвокат Степанова Л.Г. акцентувала увагу на тому, що сторона позивача залишила позовні вимоги без змін після скасування рішення Касаційним судом, не звернувши увагу на те на можливість порушення принципу змагальності у випадку невизначеності статусу відповідача ОСОБА_4 . З заявами про скасування рішення про визнання особи безвісно відсутньою, або з заявою про оголошення особи померлою ОСОБА_1 не зверталася. Права ОСОБА_4 в судовому засіданні жодна особа не була повноважна представляти.

03.09.2015 року заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю була залишена без розгляду на підставі заяви самої ОСОБА_1 .

Звернення ОСОБА_1 31.01.2019 року з заявою про оголошення особи померлою після призначення розглядаємої позовної заяви до розгляду по суті було розпорядженням процесуальними правами на власний розсуд. Заява була залишена без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право.

Представник відповідачки вважає, що оскільки позивачем не було вчинено дії направлені на реалізацію можливості розгляду позовних вимог без порушень права відповідача ОСОБА_4 , розгляд позову необхідно проводити з урахуванням цих обставин, та відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 , який в залучений до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору зазначив, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батьків йому залишилась квартира АДРЕСА_5 . Він з другом дитинства ОСОБА_4 вирішили продати квартиру і придбати будинок. Квартиру продали за 23 тисячі доларів США, а будинок разом з земельною ділянкою обійшовся в 6 тисяч 500 доларів США. В лютому 2011 року будинок зареєстрували на нього на ОСОБА_3 . Оскільки він зловживав спиртними напоями, тому вирішили будинок переписати на ОСОБА_4 , а землю залишити на ньому. Після того як вилікувався б, то оформили б будинок знову на нього. Тому в подальшому уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, однак гроші не отримував. В будинку вони кожен сам собі спроектували кімнати. Гроші на ремонт залишились з продажу квартири. ОСОБА_4 був казначеєм, а він займався ремонтом будинку. В будинку проживає з часу придбання. Хотіли займатись сільським господарством. ОСОБА_4 приїжджав до будинку майже кожного дня. Потім ОСОБА_4 зник. Останній раз він бачив ОСОБА_4 30 листопада 2013 року. Через тиждень приїхала ОСОБА_1 з якимось дідусем і почали шукати гроші. ОСОБА_1 йому погрожувала тим, що проживати він там більше не буде. Був вимушений змінити замки, оскільки коли їздив до хворої бабусі, а ключі залишав сусіду, то у нього зник холодильник, який купив в будинок для спільного користування ОСОБА_4 і який ОСОБА_1 вивезла з будинку. До зникнення ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ніколи до будинку не приїжджала. Донька ОСОБА_1 ОСОБА_13 . також до будинку до зникнення ОСОБА_4 ніколи не приїжджала. Депозити ОСОБА_4 це залишок коштів з продажу квартири. На весну вони планували завести худобу. ОСОБА_4 казав йому, що автомобіль він придбав за власні гроші. Вважає позов ОСОБА_1 надуманим. ОСОБА_4 ніхто не оголошував померлим, щоб ділити його майно. В позовних вимогах просив відмовити.

В судовому засіданні судом були допитані свідки, що заявлені позивачкою та відповідачкою, досліджено письмові докази.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 зазначила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , яку знає з дитинства. Коли померла мати, то ОСОБА_1 стала проживати з нею по сусідству на одній площадці. ОСОБА_4 представився їй як новий сусід. Бачила у вікно його автомобіль. Весь час ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були разом. Бачила, що вони робили ремонт. Коли вони щось святкували, то заходили брали у неї стіл та стільці. ОСОБА_4 бачила через день, через два. У ОСОБА_4 були ключі від квартири. Бачила як вони заносили речі, двері міняли. Останній раз бачила ОСОБА_4 за 2-3 дні до зникнення. Коли ходила о шостій ранку, то бачила як ОСОБА_4 йшов за автомобілем, виносив сміття. Разом вони проживають 12-13 років. Чи був у них спільний бюджет не знає. Обставин купівлі дверей та меблів також не знає. Про факт придбання житлового будинку та про депозитні вклади нічого не знає. За які гроші робили ремонт не знає. Які були у них взаємні права та обов`язки не знає. Чи працював ОСОБА_4 не знає. ОСОБА_2 ніколи не бачила.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 зазначила, що проживає з ОСОБА_1 в одному під`їзді. Вона живе на шостому поверсі, а ОСОБА_1 на п`ятому. Коли тітка і дядько померли, то спочатку у помешканні з`явилась ОСОБА_1 , потім ОСОБА_4 . Бачила як ОСОБА_4 робив ремонт, але за чиї кошти не знає. З якого часу проживає ОСОБА_4 не пам`ятає, але точно з 2006 року. Коли у неї в 2006 році помер чоловік, то ОСОБА_4 допомагав їй. Жили добре. ОСОБА_4 приїжджав на автомобілі. Вона приходила до них коли помер її чоловік. Кожен день ОСОБА_4 приїжджав з роботи, привозив продукти, купляли меблі, вона заходила дивилась. Знає, що купили автомобіль, їздили відпочивати, але коли не знає. Чи реєстрували шлюб не знає. У ОСОБА_4 був автомобіль синього кольору, але за які гроші він придбаний не знає. За весь час була у квартирі один-два рази. Де працював ОСОБА_4 не знає. Декілька разів за увесь час зустрічала в магазині їх разом. Бачила їх разом ввечері. Інколи вони приїжджали разом з роботи. Вважає, що вони близько 10 років проживали разом. За які гроші придбавались меблі не знає. Чи мають вони житловий будинок і банківські вклади не знає. Думає, що у них був спільний бюджет, оскільки вони разом носили сумки. Вважає, що вони є чоловіком та дружиною, тому що завжди разом. Очевидцем святкування спільних свят вона не була. Чи брав ОСОБА_4 гроші в борг у ОСОБА_1 чи її родичів вона не знає. Чи приходили родичі ОСОБА_4 не знає. ОСОБА_2 не знає. Про зникнення ОСОБА_4 дізналась від ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 зазначила, що ОСОБА_1 є її матір`ю. ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_1 з 2002-2003 р.р. і до часу зникнення. Вони разом здійснювали покупки, їздили відпочивати, дарували один одному подарунки. ОСОБА_4 увесь час був вдома. Допомагав їй вчитись керувати автомобілем. В 2003 році вона поступила в училище в м. Мелітополь, де навчалась 4 роки, але кожні вихідні приїздила додому. Потім вступила до інституту в м. Київ на заочне відділення, працювала там, періодично приїжджала до матері, приблизно один раз в 3 місяці. Матір телефонувала кожен день, ОСОБА_4 телефонував приблизно один раз на три дні. Завжди чула ОСОБА_4 в трубці. Коли була за кордоном, то ОСОБА_4 телефонував зі «скайпу». Вчилась з 2004 по 2013 р.р. В 2009-2010 р.р. виїжджала за кордон і пробула там до 2013 року. До виїзду на навчання в м. Мелітополь прожили разом приблизно пів року втрьох. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 купили автомобіль, будинок, матері автомобіль. Обоє працювали, мали сімейний бюджет. У ОСОБА_4 були ключі від домофону та квартири. Втрьох їздили відпочивати. З друзями чи рідними ОСОБА_4 не спілкувались. Приблизно в 2005 році придбали автомобіль Фольцваген Пассат кольору «мокрий асфальт». Подробиць купівлі автомобіля не знає, за чиї кошти придбано автомобіль не знає, припускає, що гроші на автомобіль могли бути у матері. До автомобіля ОСОБА_16 був інший автомобіль, ймовірно білого кольору, який не пам`ятає. Автомобіль продали, що зробили з грошима не знає. Знає, що ОСОБА_4 придбав будинок, будинок бачила вже відремонтованим. Про купівлю будинку розповів ОСОБА_4 . Конкретних обставин не знає. Звідки гроші не знає. Гроші бабуся або матір ОСОБА_4 не позичали. В будинку в Мар`ївці проживав ОСОБА_8 . Про купівлю дверей нічого не знає. Останній раз робили ремонт у 2003 році. Де ОСОБА_4 працював не знає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 зазначив, що ОСОБА_1 є його двоюрідною сестрою. З ОСОБА_4 познайомились в 2003 році на дні народження ОСОБА_1 . Вона сказала, що вони зустрічаються. Приблизно через місяць вони стали разом проживати. В 2005 році вони приїжджали до нього. Зустрічались 4-5 разів на рік, іноді телефонували один одному. В 2013 році ОСОБА_4 зателефонував йому, оскільки мав намір придбати будинок, а у нього тесть та теща проживають в с. Мар`ївка. Проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у цивільному шлюбі. Вона називала його цивільним чоловіком. ОСОБА_4 займався індивідуальною трудовою діяльністю. ОСОБА_1 казала, що бабуся передала спадок з ОСОБА_18 . Останній раз бачив ОСОБА_4 на пляжі на р. Дніпро на своє 45-річчя в 2013 році. За які кошти придбали будинок не знає, про депозити нічого не знає, за які кошти придбавалось авто не знає. Купували за кошти ОСОБА_1 меблі для кухні, про це йому сказала ОСОБА_1 . Про купівлю дверей нічого не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 зазначила, що ОСОБА_1 її сусідка. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом приблизно з 2003 р. вдвох. Якийсь час з ними проживала донька ОСОБА_1 . У них був спільний тамбур, а квартири навпроти. З ОСОБА_4 її познайомила ОСОБА_1 у 2003 році. Вони жили як сім`я. В 2013 році вона була залучена у якості понятої при вилученні особистих речей ОСОБА_4 по кримінальній справі. Вона просто розписалась за вилучені речі. В гостях у них була приблизно 3 рази до зникнення ОСОБА_4 . Бачила їх разом та чула через стіну. Бачила як вони їздили відпочивати на море. Бачила і чула як до них приходили гості. Відносини у неї з ними як з сусідами. Чай та каву пити до них не ходила. Чи перебували вони у шлюбі не знає. Про купівлю майна нічого не знає. Бачила їх разом в магазині, одного разу бачила як вони приїхали з дачі. Бачила автомобіль сірого кольору, начебто Форд. На автомобілі їздив ОСОБА_4 . Його бачила приблизно один раз на тиждень. З ним не спілкувалась. Про житловий будинок нічого не знає. Зі слів ОСОБА_1 знає, що у них є дача. ОСОБА_1 казала про це приблизно за 2 роки до зникнення. Чи був у них спільний бюджет не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 зазначила, що ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою її чоловіка. ОСОБА_4 знає з 1998 року. ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_4 приблизно у 2003-2004 р.р. Проживали ОСОБА_1 і ОСОБА_4 разом з 2004 року точно, оскільки вони приїжджали до них. Про сумісне проживання казали як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_4 . Разом з ними проживала донька ОСОБА_1 поки навчалась в школі. До цього ОСОБА_1 казала їй, що познайомилась з хлопцем. Наскільки вона знає, то вони купили автомобіль, будинок в ОСОБА_9 , робили ремонт. Коли робили ремонт, то купляли меблі для кухні, але за чиї кошти не знає. Вони дружили сім`ями. ОСОБА_1 працювала в магазині «Відродження», потім в магазині «Ашан». Ігор працював на себе. Офіційно він не працював начебто, чим займався не знає. Ніколи про це у ОСОБА_4 не питала. У ОСОБА_1 про місце роботи ОСОБА_4 також не питала. Іноді зустрічались в Мар`ївці в будинку друзів. Зустрічались 4-5 разів на рік. Через паркан бачила, що в будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в ОСОБА_9 йде ремонт. Три-чотири роки тому бачила поміняний дах на будинку. На дні народження ОСОБА_4 не ходила, коли в нього день народження не знає. В будинку ОСОБА_4 в ОСОБА_9 ніколи не була, біля будинку бачила ОСОБА_21 та ОСОБА_22 та ОСОБА_2 ніколи не бачила. За чиї кошти придбано автомобіль не знає, якого кольору не пам`ятає. За чиї кошти придбано будинок в Мар`ївці не знає. Активно спілкувались у 2012-2013 р.р. ОСОБА_4 був на усіх святах. Вважає, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був спільний бюджет, оскільки вони проживали разом.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 зазначила, що ОСОБА_4 є її колишнім чоловіком. Останній час, приблизно за пів року до розлучення, а можливо більше, вони разом не проживали. ОСОБА_24 він придбав у шлюбі. В 2005 році розлучились у суді за її позовом. Про те, що чоловік проживав з іншою жінкою знала. Приблизно раз на 2 тижні або місяць ОСОБА_4 приїжджав до доньки. Казав, що у нього є будинок. На питання чи купив він будинок, він відповідав: «Можна сказати й так». На питання чи живе він там, він відповів: « ОСОБА_25 живе людина». У нього був автомобіль. На момент розлучення він просив не заявляти про поділ автомобіля. Через суд стягнули аліменти. ОСОБА_4 аліменти сплачував сам. На автомобіль він кошти збирав. Говорив, що оплатить навчання доньки в коледжі ЗНУ. ОСОБА_4 говорив, що одружуватись не збирається. Говорив, що проживає з жінкою на ім`я ОСОБА_26 . Пізніше говорив, що ОСОБА_26 поїхала за кордон і тепер він один. Чи працював ОСОБА_4 не знає. Говорив, що займається металобрухтом, однак як саме не уточнював. Не знає хто та що купував.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,третьої особи ОСОБА_3 , їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

По-перше, згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Частина 2 ст. 21 СК України визначила, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 09.12.1995 р. перебував у шлюбі з ОСОБА_23 , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя 09.12.1995 р.

Згідно листа Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції № 02/02-04-01-09.1 від 13.01.2016 р. 05.04.2005 р. проведена державна реєстрація розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_23 , про що складено актовий запис про розірвання шлюбу № 142.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03.04.1987 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_27 , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 , виданим 03.04.1987 р. завідувачем відділу запису актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя.

Зазначений шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 18.09.2003 р. зроблено запис № 138. Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 , виданим 03.06.20014 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області.

У спірний період діяла ст. 74 СК України в різних редакціях.

Первинно, за приписами ст. 74 СК України , тобто у редакції, що була чинною станом на 05.04.2005 р., якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

22.12.2006 р. було прийнято Закон України «Про внесення змін до Сімейного та Цивільного кодексів України», який набрав чинності 16.01.2007 р. Відповідно до ст. 74 СК України у цій редакції, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Положення ст. 74 СК України дають підстави дійти висновку, що вони поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року (справа № 6-97цс11).

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України).

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами вважаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст.81 ЦПК України.)

Згідно із ч.ч. 1, 6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Водночас, згідно із ч. 1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

За змістом положень ст.29 ЦК України та ст.ст.2,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.

З відповіді адресно-довідкового сектору Державної міграційної служби України вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 1991 року. На це вказує й копія паспорта ОСОБА_4 , наявна в матеріалах цивільної справи (т. 1 а.с. 15).

Згідно паспорта ОСОБА_1 вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 2000 року (т. 1 а.с. 11, 12).

Позивач ОСОБА_1 не була позбавлена надати довідку або будь-який інший документ з житлово-експлуатаційної чи іншої організації, уповноваженої підтверджувати факт проживання певної особи в певному місці, однак жодної такої довідки, з якої б вбачалось, що постійним місцем проживання ОСОБА_4 була квартира АДРЕСА_6 суду не надано.

Згідно довідки виконавчого комітету Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 01-47/462 від 26.02.2016 р. у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 38), який у даному судовому провадженні має статус третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.02.2011 р. (т. 2 а.с. 55-56) ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_28 земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :05:002:0002.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 01.02.2011 р. (т. 2 а.с. 57-58) ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_28 житловий будинок АДРЕСА_1 .

В подальшому, 18.01.2013 р. ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . При цьому у п. 1.3 зазначеного договору сторони дійшли згоди, що земельна ділянка, на які розташований житловий будинок буде відчужена продавцем після отримання всіх необхідних документів. При цьому, згідно п. 2.1 даного договору ціна житлового будинку складає 16000,00 грн. (т. 1 а.с. 135-136).

Як зазначив допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 він зловживав спиртними напоями, тому вони з ОСОБА_4 вирішили будинок записати на ОСОБА_4 , а землю на нього. Після того як він вилікувався б, то оформили б будинок зворотньо на нього. Тому в подальшому уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, однак гроші не отримував. В будинку вони кожен сам собі зробили кімнати. В будинку проживає з часу придбання. До зникнення ОСОБА_4 . ОСОБА_1 ніколи до будинку не приїжджала.

В свою чергу в судовому засідання позивач ОСОБА_1 зазначала, що на будинок ОСОБА_4 позичив 3 тисячі доларів у її матері ОСОБА_29 , де взяв інші кошти не знає. Зважаючи на те, що ОСОБА_4 участі у розгляді справи не брав з об`єктивний причин, оскільки згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2015 р. (т. 1 а.с. 218) на теперішній час значиться безвісно відсутнім, суд зауважує, що у світлі ст.81 ЦПК України, позивачем ОСОБА_1 не надано жодного доказу того, що вона приймала участь у купівлі даного житлового будинку, а гроші, які витрачені відповідачем ОСОБА_4 є спільними сумісними, оскільки сама позивачка не знає звідки у відповідача гроші, які він витратив на придбання будинку. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_1 не приймала жодної участі у ремонті даного житлового будинку, жодного дня там не проживала. Підстав у суду вважати, що даний житловий будинок взагалі був придбаний ОСОБА_4 для сумісного проживання там з ОСОБА_1 у суду немає, зокрема з урахуванням свідчень ОСОБА_3 , в достовірності яких немає підстав сумніватись, який зазначив, що постійно проживає в цьому житловому будинку з часу придбання у ОСОБА_28 , у тому числі й після його продажу ОСОБА_4 , жодного разу до зникнення останнього, ОСОБА_1 у даному житловому будинку не була, жодної участі в його капітальному ремонті чи оздоблювальних роботах не приймала. Пояснити підстави для проживання ОСОБА_30 в даному житловому будинку ОСОБА_1 не змогла через необізнаність в цих питаннях.

Це вказує на те, що дійсно між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були інші відносини, ніж ті, що формалізовані в договорах щодо даного житлового будинку. На це вказує й те, що ОСОБА_3 придбав житловий будинок за 53000,00 грн. та земельну ділянку за 23000,00 грн., а продав житловий будинок ОСОБА_4 за 16000,00 грн. При цьому земельна ділянка з часу укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, так і не була відчужена протягом майже року до зникнення ОСОБА_4 Повна необізнаність у цих питання позивачки ОСОБА_1 та те, що позивач не надала доказів спільного зібрання коштів чи спільної участі у купівлі житлового будинку на переконання суду вказують на те, що даний житловий будинок придбавався не за спільні кошти та не в спільних інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та остання не має до нього жодного відношення.

Особливої уваги заслуговує те, що ОСОБА_1 , яка посилається на факт проживання з відповідачем ОСОБА_4 однією сім`єю протягом 11 років, не є обізнаною щодо того, від якої діяльності мав дохід ОСОБА_4 , чи мав взагалі, та чи працював він взагалі протягом усіх цих років.

Крім того, як видно з накладної № 138 від 05.05.2005 р. ОСОБА_4 придбав кухонний гарнітур з натуральними фасадами у ОСОБА_31 за 2100,00 грн. (т. 1 а.с. 114). На накладній міститься напис про доставку за адресою: АДРЕСА_2 .

За твердженням позивачки меблі для кухні вони купували за її кошти. Дані меблі знаходяться в її квартирі та вона ними користується. Разом з тим, суд констатує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спільного зібрання коштів на дані меблі, спільної участь в їх купівлі, оскільки самі лише пояснення у розумінні ст.77 ЦПК України доказами вважати не можна. Також суд враховує, що дані меблі знаходяться у позивачки, відповідач питання про їх поділ не ставить, тож підстав вважати, що за даних умов порушуються права позивача підстав немає. Наразі у суду немає підстав вважати дане майно спільною сумісною власністю.

Крім того, згідно рахунку-фактури № КМ0601-011 від 01.06.2012 р. та № КМ0601-010 від 01.06.2012 р. ОСОБА_4 придбав певний перелік товарів на суми 1167,05 грн. та 866,15 грн. відповідно. На даний рахунках міститься відмітка про оплату 100% 01.06.2012 р. За твердженням позивача дані товари, які у позові іменуються як двоє квартирних дверей у зборі, придбані за кошти ОСОБА_4 .

Крім того, згідно листа № 10/13-1269 від 04.07.2015 р. за даними комп`ютерної системи УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області спірний автомобіль значиться за ОСОБА_4 і придбаний на підставі біржової угоди 1723 від 24.06.2005 р. За твердженням позивачки вона дала половину грошей на автомобіль.

Крім того, згідно відповіді ПАТ «А-Банк» № 20.1.0.0.0/7-20160504/269 від 10.05.2016 р.:

банківський вклад (депозит) ОСОБА_4 на рахунку № НОМЕР_5 в ПАТ «А-Банк» станом на 10.05.2016 р. складає 67030,24 грн.;

банківський вклад (депозит) ОСОБА_32 .В. на рахунку № НОМЕР_3 в ПАТ «А-Банк» станом на 10.05.2016 р. складає 72444,08 грн.;

банківський вклад (депозит) ОСОБА_32 .В. на рахунку № НОМЕР_4 в ПАТ «А-Банк» станом на 10.05.2016 р. складає 44970,95 грн.

Згідно пояснень позивачки ОСОБА_1 вони з ОСОБА_4 гроші у сумі 58484,18 грн. поклали до банку. Шість тисяч доларів ОСОБА_4 їй не повернув. Про банківський вклад 62005,93 грн. (станом на 10.05.2016 р. 72444,08 грн.) - не знає звідки у ОСОБА_4 гроші. Банківський вклад у сумі 38722,83 грн. ОСОБА_4 відклав на навчання доньки (станом на 10.05.2016 р. 44970,95 грн.).

Щодо даного майна та грошових коштів суд також виходить з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спільного зібрання коштів на дане майно, спільної участь в їх купівлі, спільної участі у внесенні коштів в банківську установу. Бездоказові твердження позивача ОСОБА_1 , що їх спільні кошти знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_4 .. Матеріали справи не містять ані доказів наявності такого автомобіля у ОСОБА_1 (який був нею проданий) в певний період часу, ані доказів його продажу за певну суму.

Зазначені обставини підтверджуються також і показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_14 у судовому засідання зазначила, що не знає чи був у них спільний бюджет. Обставин купівлі дверей та меблів також не знає. Про факт придбання житлового будинку та про депозитні вклади нічого не знає. За які гроші робили ремонт не знає. Які були у них взаємні права та обов`язки не знає. При цьому, свідок підтвердила, що дійсно бачила часто ОСОБА_4 за адресою, де проживала ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні зазначила, що за весь час була у квартирі один-два рази, хоча одночасно зазначає про те, що приходила подивитись, які меблі вони купили. Не можна прийняти до уваги припущення даного свідка, що ОСОБА_4 залишався на ніч, оскільки вона чула розмови в квартирі. За які гроші придбавались меблі не знає. Чи мають вони житловий будинок і банківські вклади не знає. Припущення даного свідка, що у них був спільний бюджет, оскільки вони разом носили сумки, взяти суд до уваги не може. Очевидцем святкування спільних свят вона не була.

Згідно показань свідка ОСОБА_13 , яка є донькою позивачки, в 2003 році вона поступила в училище в м. Мелітополь, де навчалась 4 роки, і лише кожні вихідні приїздила додому. Потім вступила до інституту в м. Київ на заочне відділення, працювала там, періодично приїжджала до матері, приблизно один раз в 3 місяці. В 2009-2010 р.р. виїжджала за кордон і пробула там до 2013 року. До виїзду на навчання в м. Мелітополь прожили разом приблизно пів року втрьох. Подробиць купівлі автомобіля не знає, за чиї кошти придбано автомобіль не знає. Припущення, що гроші на авто могли бути у матері суд до уваги не бере. Про купівлю будинку розповів ОСОБА_4 . При цьому суд враховує, що її матір ОСОБА_1 ніколи та нічого про спірний житловий будинок не розповідала. Конкретних обставин купівлі свідок не знає. Звідки гроші не знає. Про купівлю дверей нічого не знає. Де працював ОСОБА_4 свідок ОСОБА_13 не знає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 зазначив, що ОСОБА_1 є його двоюрідною сестрою. В 2013 році ОСОБА_4 зателефонував йому, оскільки мав намір придбати будинок, а у нього тесть та теща проживають в с. Мар`ївка. Погодитись із такими показаннями не можна, оскільки з показань свідка ОСОБА_3 , оціненими у сукупності з доказами купівлі холодильнику у житловий будинок АДРЕСА_1 , видно, що ОСОБА_4 користувався цим житловим будинком ще у 2012 році.

Також свідок ОСОБА_17 зазначив, що не знає за які кошти вони придбали будинок, про депозити також йому нічого не відомо, за які кошти купувати автомобіль теж не знає. Прийняти до уваги показання даного свідка щодо того, що меблі для кухні купували за кошти ОСОБА_1 суд не може, оскільки як зазначив свідок про це йому сказала сама ОСОБА_1 . Про купівлю дверей даний свідок також нічого не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 зазначила, що про купівлю майна нічого не знає. Про житловий будинок нічого не знає. Зі слів ОСОБА_1 знає, що у них є дача. ОСОБА_1 казала про це приблизно за 2 роки до зникнення. При цьому суд зауважує, що ОСОБА_4 набув житловий будинок у власність менш ніж за рік до зникнення, тож прийняти дані покази до уваги суд не може. Чи був у них спільний бюджет свідок не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 зазначила, що наскільки вона знає, то вони купили автомобіль, будинок в ОСОБА_9 , робили ремонт. Коли робили ремонт, то купляли меблі для кухні, але за чиї кошти не знає. Через паркан бачила, що в будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в ОСОБА_9 йде ремонт. 3-4 роки тому бачила поміняний дах на будинку. Коли у її чоловіка був день народження, то вони приїхали і сказали, що придбали автомобіль. За чиї кошти придбано автомобіль не знає, якого кольору не пам`ятає. За чиї кошти придбано будинок в Мар`ївці не знає. Вважає, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був спільний бюджет, оскільки на її думку вони проживали разом. Суд припущення даного свідка щодо наявності спільного бюджету до уваги не бере.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 зазначила, що ОСОБА_4 є її колишнім чоловіком. На час перебування у шлюбі з нею у ОСОБА_4 був автомобіль ОСОБА_24 В 2005 році розлучились у суді за її позовом. Приблизно раз на 2 тижні або місяць ОСОБА_4 приїжджав до доньки. Казав, що у нього є будинок. На питання чи купив він будинок, він відповідав: «Можна сказати й так». На питання чи живе він там, він відповів: « ОСОБА_25 живе людина». На момент розлучення він просив не заявляти про поділ автомобіля. На автомобіль він кошти збирав. ОСОБА_4 говорив, що одружуватись не збирається. Говорив, що проживає з ОСОБА_26 . Пізніше говорив, що ОСОБА_26 поїхала за кордон і тепер він один. Чи працював ОСОБА_4 не знає. Говорив, що займається металобрухтом, однак як саме не уточнював. Не знає хто та що купував.

Оцінюючи у сукупності покази свідків, суд виходить з того, що жоден зі свідків не обізнаний за чиї кошти придбавалось майно, яке просить поділити позивач, та який особистий внесок зроблений саме ОСОБА_1 у придбання даного майна та внесення банківських вкладів на ім`я ОСОБА_4 .

При цьому припущення свідків щодо спільного придбання майна суд прийняти до уваги не може. Також суд враховує, що жоден зі свідків не підтвердив у своїй сукупності і факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , наявність у них взаємних прав та обов`язків, наявність спільного бюджету, побуту. Покази свідків ґрунтуються на їх особистому враженні щодо відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Між тим, свідкам не відомі конкретні факти з життя цих осіб, їх висновки в своїй більшості ґрунтуються чи на епізодичному враженні від відвідування квартири за адресою АДРЕСА_2 , чи на враженні під час епізодичного спільного досугу з ними.

Як на підставу заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на рахунки за послуги кабельного телебачення за червень 2011 року (т. 1 а.с. 48, 101) та липень 2011 року (т. 1 а.с. 134), які виставлені на ім`я ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас позивач не надає ані договору, на підставі якого було видані дані рахунки і з якого можна було б встановити дату його укладання, ані доказів оплати даних чи інших рахунків ОСОБА_4 . Також варто зауважити, що сам лише факт виставлення рахунків ОСОБА_4 за вказаною адресою, окремо не можна вважати доказом проживання позивача і відповідача ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., а тим більше доказом того, що означене у позові майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 . Дійсно, наявність таких рахунків свідчить про те, що між ОСОБА_4 та ТОВ «Кабельна інформаційна телевізійна система» у червні та липні 2011 року були договірні відносини щодо надання послуг кабельного телебачення. Між тим, дані рахунки могли бути виставлені у час, коли ОСОБА_4 за вказаною у рахунках адресою не проживав, а встановити час виникнення договірних відносин з приводу надання послуг кабельного телебачення суд позбавлений можливості у зв`язку з відсутністю відповідного договору.

При цьому суд відзначає, що надані суду рахунки містять посилання на договір 806015584, у той час коли долучений до матеріалів справи протокол замовлення послуг та обладнання (т. 1 а.с. 59) має номер 2267В.

Щодо фотографії зі свят та спільного відпочинку з ОСОБА_4 , які надані ОСОБА_1 , суд виходить з наступного: дані фотографії не містять жодних посилань на дату фотографування, тобто суд позбавлений можливості встановити дійсний час кожного фотознімка.

Суд констатує, що наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні фотокартки не є безумовними доказами проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, побуту у ОСОБА_1 з ОСОБА_4 у спірний період, оскільки жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на дати подій, які зафіксовані цими знімками, суду не надано, а саме по собі знаходження позивача та відповідача у певній обстановці не презюмує їх проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, побуту.

Щодо святкових листівок (т. 1 а.с. 117-132) суд зауважує, що вони також не є належними доказами проживання позивача і відповідача ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., а також доказом того, що означене у позові майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , а свідчать лише про факти поздоровлення одними особами інших зі святами.

Також, як на підставу заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на наступні доказі:

замовлення-наряд на поточний ремонт автомобіля «Volksvagen Golf» від 27.07.2011 р. № НОМЕР_9 та розрахунково-касовий чек від 27.07.2011 р. до даного замовлення-наряду (т. 1 а.с. 42);

замовлення-наряд на поточний ремонт того ж автомобіля від 02.07.2012 р. та розрахунково-касовий чек від 02.07.2012 р. до даного замовлення-наряду (т. 1 а.с. 49);

замовлення-наряд на поточний ремонт того ж автомобіля № НОМЕР_10 та розрахунково-касовий чек від 20.10.2011 р. до даного замовлення-наряду (т. 1 а.с. 64);

замовлення-наряд на поточний ремонт того ж автомобіля № НОМЕР_11 та два розрахунково-касових чеки до даного замовлення-наряду (т. 1 а.с. 65);

замовлення-наряд на поточний ремонт того ж автомобіля № НОМЕР_12 та розрахунково-касовий чек від 26.03.2012 р. до даного замовлення-наряду (т. 1 а.с. 66).

Разом з тим, в замовленнях-нарядах № НОМЕР_9 , № НОМЕР_12 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 зазначена наступна адреса ОСОБА_4 : АДРЕСА_3 , тобто відмінна від адреси проживання позивачки, а платником значиться ОСОБА_4 .

В жодному з зазначених замовлень-нарядів чи розрахунково-касових чеках ОСОБА_1 не значиться.

Сам лише факт лише знаходження зазначених документів у ОСОБА_1 не є свідченням того, що автомобіль «Volksvagen Golf» придбавався за спільні кошти неї та ОСОБА_4 , чи спільного проживання протягом означеного у позові періоду.

Крім того, суд враховує, що згідно показів свідків та пояснень самої позивачки у відповідача ОСОБА_4 і до придбання спірного автомобіля «Volksvagen Golf» був автомобіль, який він продав, щоб придбати новий.

Позивачка посилається на те, що вона здійснювала оплату вартості спожитої електричної енергії у житловому будинку АДРЕСА_1 . Щодо квитанцій про сплату вартості спожитої електричної енергії (т. 1 а.с. 50-54), суд виходить з наступного. Платником у зазначених квитанціях значиться ОСОБА_4 , а датовані вони 2014 та 2015 р.р., тобто періодом, який не є спірним. Жодної квитанції на оплату комунальних послуг у будинку АДРЕСА_1 , датованої періодом, стосовно якої заявлені вимоги, позивачка не надала.

Сам лише факт залучення ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 0002872 за фактом безвісного зникнення ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, також не є доказом проживання позивача і відповідача ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., а також доказом того, що означене у позові майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 . Встановлення зазначених фактів не належить до компетенції органів досудового розслідування, а мотиви прийняття такого рішення органом досудового розслідування щодо залучення ОСОБА_1 у якості потерпілої суду взагалі не відомі, оскільки жодного обґрунтування постанова про визнання потерпілим від 23.04.2014 р. (т. 2 а.с. 13) не містить, а міститься лише констатація того, що ОСОБА_1 є цивільною дружиною ОСОБА_4 , а тому вона є його близьким родичем.

Суд не приймає як належний та допустимий доказ того, що позивач і відповідач ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., та того, що означене у позові майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 довідку № 01/03 від 01.03.2016 р., якою фізична особа-підприємець ОСОБА_33 повідомляє, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкав за адресою : АДРЕСА_2 , дійсно користувався послугами автостоянки «Водолій», розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , за договором зберігав на місці № 173 автомобіль VOLKSVAGEN GOLF, державний номер НОМЕР_1 в період з 24.06.2005 по 30.11.2013 р.р. При цьому суд виходить з того, що дана довідка не підтверджена первинними документами, а саме договором на який міститься посилання у даній довідці. Дана довідка містить інформацію про місце проживання ОСОБА_4 , тобто інформацію, надання якої взагалі не є компетенцією ФОП ОСОБА_33 . Крім того, жодних доказів того, що ФОП ОСОБА_33 дійсно надає будь-кому послуги зі зберігання автомобілів на автостоянці взагалі не надано.

Суд не приймає як належні та допустимі докази того, що позивач і відповідач ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., та того, що означене у позові майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 медичні документи ОСОБА_4 , які надані позивачкою, оскільки їх лише наявність не свідчить про факт спільного проживання протягом періоду з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., датовані вони короткими проміжками часу. Так, матеріали справи містять медичні документи за період з 15.04.2013 по 29.05.2013 р. т. 1 а.с. 44, 45, 103, 104, 105, 106, 107, 109, 110, 112, 113 та один документ за 28.11.2013 р. т. 1 а.с. 116. Крім того, матеріали справи містять документи за період з 20.11.2009 по 23.11.2009 р.р. т. 1. а.с. 43, 108, 111. Жодним чином ці документи не вказують і не можуть вказувати на те, що майно означене у позові є спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

Також не є належним доказом у даній справі рахунок-фактура від 26.11.2012 р. (т. 1 а.с. 55), оскільки даний документ не містить жодної інформації щодо платника покупця товару.

Резюмуючи вищевикладене, суд зауважує, що позивач мала б надати суду належні та допустимі докази спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу та спільної участі у придбанні майна та зібранні коштів, які вона просить поділити. Однак таких доказів матеріали справи не містять.

У системному зв`язку необізнаність ОСОБА_1 про джерела доходів ОСОБА_4 протягом 11 років, посилання позивача на те, що ОСОБА_4 особисто позичав кошти у її матері, а не вони обоє в інтересах сім`ї, як особи, які за твердженням позивача мали сталі подружні стосунки, все це вказує на те, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не можна вважати сталими та такими, що у повній мірі є типовими для подружніх сімейних відносин. Також суд враховує, що визначаючи період проживання у позові, позивачка ОСОБА_1 ставить його в залежність виключно від часу набуття ОСОБА_4 майна та грошових коштів, а не дійсних правовідносин. На необізнаність позивача в питаннях особистого життя відповідача ОСОБА_4 вказує й те, що позивачка лише під час розгляду справи уточнила позов в частині початку строку спільного проживання, достеменно не знаючи до отримання відповідних доказів, коли саме ОСОБА_4 розірвав попередній шлюб.

Відсутність належних та допустимих доказів спільної участі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у придбанні майна, яке позивач просить поділити, придбання його саме в інтересах їх обох, а не кожного окремо, відсутність належних та допустимих доказів постійного спільного проживання з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., наявності прав та обов`язків подружжя, спільного бюджету, побуту, а не тільки святкувань та відпочинку, позбавляє суд можливості зробити категоричний висновок щодо проживання ОСОБА_1 саме однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 протягом періоду з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р.

Суд приходить до остаточного висновку, що позивачка не довела, що з 05.04.2005 року по 30.11.2013 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 та за спільні кошти в цей час придбавали майно, хоча це є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Отже, позивачка не довела, що ними була створена сім`я і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а ухвалювати рішення на припущеннях заборонено ст.81 ЦПК України.

Крім того, суд виходить також з того, що зміст ст.293 ЦПК України та правова природа окремого провадження вказують на те, що встановлення юридичного факту можливе і потрібне тоді, коли від встановлення факту, який має юридичне значення, залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи.

За ст.16 ЦК України та ст.294 ЦПК України встановлення факту не є самостійним способом захисту цивільних прав у позовному провадженні, а є підставою для виникнення цивільного права, у справі, що розглядається право власності на майно, тобто має на меті підтвердження матеріального права.

Оскільки відсутні підстави для визнання майна спільним сумісним, його поділу, то позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягають відхиленню за будь-яких умов, оскільки необхідності у встановленні такого факту повністю чи частково наразі немає.

Щодо відповідача ОСОБА_2 суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб визначений законом або договором. У випадку, коли закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги, такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При цьому відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та має право користуватися правничою допомогою.

Положення ст.12 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

ОСОБА_2 є матір`ю відповідача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_13 , виданим Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя 20.09.1983 р. (т. 1 а.с. 13). Визначаючи ОСОБА_2 відповідачем за позовом, позивач ані у позові, ані під час судового розгляду не змогла пояснити які саме її права порушені відповідачкою ОСОБА_2 . Крім того, позов не містить жодних вимог до даного відповідача. За таких обставин ОСОБА_2 взагалі не можна вважати належним відповідачем у справі.

Визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою жодним чином як не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. До того ж, завідоме залучення, як сторони відповідача у справі фактично відсутньої фізичної особи щодо якої є не скасоване судове рішення про визнання її безвісно відсутньою, всупереч вимогам закону унеможливлює здійснення такою особою її процесуальних прав і виконання нею її процесуальних обов`язків, передбачених ЦПК.

З огляду на положення п.1.ст.6 Європейської Конвенції з Прав Людини ч.1 та 3 ст.213 ЦПК України (на час подання позову), ч.1,5 ст.263 ЦПК України, фізична відсутність у сторони зазначеної вище можливості принципово позбавляє суд змоги ухвалити обґрунтоване рішення, що не відповідає завданню цивільного судочинства в аспекті справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, а також суперечить принципу змагальності.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, як не обґрунтованих а ні нормами матеріального права, а ні процесуальним законодавством.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4,5,12,13,81,213,263,293,294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду.

У відповідності до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення буде виготовлено 08.02.2020 р.

Суддя І.Б. Громова