Справа № 125/2453/19
Провадження № 22-ц/801/162/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 рокуСправа № 125/2453/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Богацької О. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство юстиції України (Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації), Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 125/2453/19 за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року, постановлену у складі судді Хитрука В. М., дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації), Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» (далі СТОВ «Нива») про визнання незаконним наказу та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 396149, виданого Барським районним відділом земельних ресурсів 05 травня 2005 року на підставі розпорядження Барської районної державної адміністрації від 07 вересня 2004 року, він є власником земельної ділянки площею 2, 2499 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Володіївецької сільської ради Барського району Вінницької області.

11 грудня 2018 року між ним та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Подільська зоря» укладено договір оренди земельної ділянки, строком на сім років.

Рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Гарант+» Васюри П. В. від 10 квітня 2019 року зареєстровано право оренди земельної ділянки за СТОВ «Подільська зоря», про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31121548.

13 травня 2019 року СТОВ «Нива» звернулося до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За наслідками розгляду цієї скарги Міністерством юстиції України прийнято рішення у формі наказу № 1998/5 від 02 липня 2019 року, відповідно до якого скаргу задоволено, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у тому числі права оренди земельної ділянки за СТОВ «Нива».

Вважаючи такий наказ Міністерства юстиції України таким, що прийнятий з порушенням чинного законодавства та порушує його права, просив визнати його незаконним та відновити становище, яке існувало до прийняття наказу шляхом відновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо припинення права оренди за СТОВ «Нива» та відновлення записів щодо реєстрації права оренди за СТОВ «Подільська зоря», що були скасовані на підставі цього наказу.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана з дотриманням ст. ст. 175-177 ЦПК України та підсудна Барському районному суду Вінницької області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із цією ухвалою в частині відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності, СТОВ «Нива» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року справу передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 грудня 2019 року апеляційну скаргу СТОВ «Нива» на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року залишено без руху, роз?яснено заявникові право протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, надано строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги протягом п?яти днів з дня отримання копії ухвали, а саме для сплати судового збору.

На виконання вимог цієї ухвали від директора СТОВ «Нива» Ільюшка О. В. надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, до якої долучено платіжне доручення про сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року поновлено СТОВ «Нива» строк на апеляційне оскарження ухвали Барського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року, відкрито апеляційне провадження у справі та надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 січня 2020 року справу призначено до розгляду на 06 лютого 2020 року у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі директор СТОВ «Нива» Ільюшко О. В. посилається на те, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується виключно проведення державної реєстрації права на нерухоме майно, а не підстав набуття такого права і є публічно-правовим та не є спором про право, з огляду на те, що виник внаслідок виконання відповідачем владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер.

Предметом спору у цій справі є вимога щодо законності рішення Міністерства юстиції України, виданого і формі наказу про скасування рішень державного реєстратора, прийнятих унаслідок перевірки процедури здійснення реєстрації і відновлення становища, яке існувало до прийняття такого рішення, які є поєднаними.

При цьому заявник зазначає, що відновити становище шляхом поновлення записів у реєстрі неможливо без визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України, а тому ці вимоги підлягають розгляду судом в порядку адміністративного судочинства.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшли.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статей 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частина перша статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Заявляючи вимоги щодо законності рішення Міністерства юстиції України, оформленого наказом № 1998/5 від 02 липня 2019 року про скасування рішень державного реєстратора та наявності підстав для відновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що були скасовані на підставі цього наказу, позивач посилався на факт порушення його права внаслідок прийняття Міністерством юстиції України оскаржуваного наказу. Позивач вважає, що спір спрямований виключно на захист його особистого майнового права, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стаття 16 ЦК України передбачає право особи на звернення до суду з вимогою про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 21 цього ж Кодексу встановлено загальний порядок визнання судом незаконними та скасування правових актів індивідуальної дії, а також нормативно-правових актів, виданих органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо вони суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси.

Умовою для подання цього позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеним органом, вимогам закону, а також порушення цими актами прав власника майна.

Важливе значення для застосування особою такого способу захисту має визначення суду, до якого слід звертатися із заявами про визнання незаконними актів, та виду судочинства.

Вирішуючи питання про підвідомчість справ, необхідно врахувати вимоги частини другої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у якій визначено, що місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно - правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно - правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції не належить розгляд справ, якщо у спірних відносинах вбачається спір про право.

Підставами виникнення спірних правовідносин стало скасування Міністерством юстиції України рішень державного реєстратора.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що систему органів у сфері державної реєстрації становлять: Міністерство юстиції України; інші суб`єкти державної реєстрації.

Відповідно до частини 2 цієї до повноважень Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації, зокрема, належить розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 3 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Відповідно до частини 6 статті 37 цього Закону за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: відмову у задоволенні скарги; задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Згідно із частиною другою статті 16 ЦК України передбачено такий спосіб здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом як відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відновленням становища, яке існувало до порушення, є також поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів щодо права оренди земельної ділянки, належної позивачу.

За приписами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній установлюються законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень статті 3 цього ж Закону державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту позовної заяви слідує, що підставами виникнення спірних правовідносин стало скасування Міністерством юстиції України рішень державного реєстратора, а також відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень записів, що були скасовані на підставі цього наказу.

При вирішенні спору з наданням оцінки правомірності рішення Міністерства юстиції України слід з`ясовувати обставини наявності підстав для відновлення майнових прав позивача, оскільки відновлення становища, яке існувало до прийняття рішення Міністерством юстиції України, неможливе без його скасування, тобто вимоги є поєднаними.

При цьому обраний позивачем спосіб захисту шляхом поновлення скасованих записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за своєю правовою природою не є спором про відновлення прав позивача, адже таке поновлення не пов`язане з виникненням або припиненням права на земельну ділянку, а є наслідком скасуванням неправомірного, як вважає позивач, наказу Міністерства юстиції України.

При цьому вимога про поновлення записів не може розглядатись окремо, оскільки є наслідком визнання незаконними рішення, прийнятого відповідачем.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 910/8424/17 (провадження № 12-39гс18).

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на правову природу виникнення спірних правовідносин з огляду на те, що причина їх виникнення пов?язана з вчиненням Міністерством юстиції України дій у вигляді скасування рішень про державну реєстрацію.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що в даному випадку Міністерство юстиції України у спірних правовідносинах виступає як суб?єкт владних повноважень і спір з огляду на визначені позивачем підстави оскарження рішення відповідача не стосується спору про право, а ґрунтується виключно на непогодженні з управлінськими діями останнього, тому суд вважає, що за характером правовідносин, позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та відкрив провадження у справі у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, стягненню з позивача на користь СТОВ «Нива» підлягає сума судового збору в розмірі 1 921 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» задовольнити.

Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України (Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації), Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» про визнання незаконним наказу та відновлення становища, яке існувало до порушення закрити.

Роз`яснити заявникові право звернутися до суду в порядку адміністративного судочинства.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» 1 921 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

Судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук