Справа № 369/9500/20
Провадження №2/369/4113/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Дубас Т.В.,

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про часткове визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та земельної ділянки у частині покупця, переведення права покупця,-

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про часткове визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та земельної ділянки у частині покупця, переведення права покупця.

Разом з позовною заявою сторона позивача звернулася з заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_2 та на земельну ділянку, кадастровий номер :02:006:0280, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову сторона позивача вказала на те, що відповідно Договорів купівлі-продажу вказаного майна, які були укладені 16.02.2013 року між Відповідачами, реальним Покупцем квартири та земельної ділянки-була позивачка ОСОБА_1 , а Відповідачка ОСОБА_2 - матір чоловіка, незважаючи на те, що нею власноручно був підписаний договір купівлі-продажу «за покупця» - є фіктивним покупцем квартири. Вказані Договори були нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Лахно Ю.В. 16.02.2013 року та зареєстровані за №332,334.

Під час оформлення та підписання Основних Договорів чоловік запевнив її, що так необхідно зараз, а потім його матір подарує їй дану квартиру та земельну ділянку.

Крім того, Відповідачка ОСОБА_2 в квартирі не проживала з моменту укладання Договорів купівлі- продажу жодного дня. Дану квартиру вона придбала для їхньої сім`ї, та за мету ставила проживання їхньої сім`ї в ній, адже саме їхня сім`я проживала з моменту купівлі квартири у ній, що підтверджується актом депутата та буде підтверджено в судовому засіданні показами свідків.

На сьогоднішній день обставини склались іншим чином, сімейні стосунки між нею та її чоловіком фактично припинились, нею подана 28.07.2020 року позовна заява до суду про розірвання шлюбу. До сьогоднішнього дня були гарні стосунки, вона й допустити думку не могла, що чоловік уговорить свекруху та остання відмовиться переоформити на неї майно, адже воно придбане нею, а вона реальний Покупець даної квартири та земельної ділянки.

Заявниця звертає увагу суду на той факт, що всі ці роки вона вважала, що дана квартира є її майном, адже була придбана нею, як реальним Покупцем за її власні кошти, незважаючи на підпис у Основних Договорах Відповідача ОСОБА_2 - її свекрухи, весь цей час вона оплачувала всі комунальні послуги, та витрачала кошти на обслуговування будинку.

Доказом того, що вона є реальним Покупцем квартири та земельної ділянки є Попередній договір нотаріально посвідчений, умовами якого передбачено передача нею коштів Відповідачу ОСОБА_3 - Продавцю майна та заява нотаріально посвідчена про отримання ним забезпечувального платежу.

Доказом того, що нею відповідно умов Попереднього Договору було передано Відповідачу ОСОБА_3 не тільки суму при підписанні Попереднього Договору, а й решту забезпечувального платежу, слугує заява Відповідача ОСОБА_3 , як Продавця від 05.12.2012 року про отримання 163 300 (сто шістдесят три тисячі триста) гривень 00 копійок, що еквівалентно 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В., тому на підставі вищевказаного заявниця просила суд заяву задовольнити у повному обсязі.

Суд, дослідивши подану заяву, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Інститут забезпечення позову врегульований статтями 149-158 ЦПК і спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Ним усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборони вчинення певних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 не надано суду належних підтверджуючих відомостей на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а лише висловлене припущення про подальшу неможливість виконання рішення суду. При цьому, судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, також накладення арешту не є співмірним з заявленими (в майбутньому) вимогами.

Крім того, згідно поданої заяви позивач не зазначає, які саме дії заявниця ОСОБА_1 на час подання позову, свідчать про її наміри здійснити будь-які дії спрямовані на розпорядження майном, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,та земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , які, в той час як вбачається з вимог позову, договір купівлі-продажу укладено 16.02.2013 року, а подання позову та заяви про забезпечення позову відбулося 03.08.2020 р., тобто між вказаними подіями значний проміжок часу.

З матеріалів справи також не вбачається, що відносно спірного майна вчиняються дії щодо його подальшого відчуження.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суд приймає до уваги вимоги та предмет позову та відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про часткове визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та земельної ділянки у частині покупця, переведення права покупця - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Дубас Т.В.