Дата документу 28.07.2020
Справа № 320/8350/18
Провадження № 2/937/97/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Редько О.В.,

за участю секретаря - Колеснікової Л.В.,

представників позивача - Рабушко В.С., Козик А.І.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину будинку та земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 1,5 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства;

- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 22 серпня 1998 року позивач - ОСОБА_3 та відповідач - ОСОБА_1 перебували в шлюбі. Від шлюбу народились діти: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду від 24.11.2017 року судом шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. За відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Також 12 червня 2009 року Веселівською районною адміністрацією відповідачу був виданий акт про право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. На теперішній час позивач з відповідачем не можуть дійти до згоди щодо добровільного поділу спільного майна.

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі та пояснила наступне. В 1998 році вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 . Мешкали вона з чоловіком до 2012 року за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок був розділений на два господаря. Вказаний будинок купили батьки чоловіка собі та дозволили мешкати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вказаному будинку. Від шлюбу у них народилось двоє дітей син ОСОБА_8 та донька ОСОБА_9 . З 1998 року по 2012 року вони працювали в радгоспі с. Таврія. Заробітна плата була невеликою, іноді виплату заробітної плати затримували, дозволяли брати продуктами та речами. З чоловіком тримали невелике господарство. В 2012 році вони вирішили переїхати до міста Мелітополь. В лютому 2012 році вона перша переїхала до міста Мелітополя, почала працювати на заводі, мешкала у своїх батьків. Потім забрала до міста Мелітополя доньку. Чоловік та син деякий час ще мешкали в с. Таврія, оскільки син навчався в школі. Навесні до міста Мелітополь переїхав чоловік та син. Чоловік також працевлаштувався на завод. Мешкали родиною разом з її батьками. Мати позивача на той час працювала в школі № 13 технічкою. Батьки позивача за об`явою знайшли будинок подружжю по АДРЕСА_1 , подзвонили продавцеві, домовились подивитись будинок. Після того, як був оглянутий будинок, мати позивача дала продавцеві завдаток в сумі 1 тис. доларів. Вартість будинку становила 88 тис. гривень. Завдаток, який передавала мати позивача покупцеві враховувався у вартість будинку. В неї та чоловіка була частина грошей на купівлю будинку, а саме 6 тис. доларів. Іншу частину грошей дали в борг батьки відповідача. Гроші давали особисто відповідачу з метою купівлі житлового будинку для родини. Батьки відповідача отримали гроші від продажу половини будинку в с. Таврія, в якому вони раніше мешкали. Оскільки частину грошей на купівлю будинку давали батьки відповідача, тому було вирішено оформити будинок саме на нього. Договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 оформлювали у нотаріуса навесні 2012 року в присутності позивача, відповідача, продавця будинку та матері позивача. У нотаріуса позивач давала згоду на придбання будинку. Гроші продавцю сплачували не в доларах, а в гривнях. В будинку робили ремонті роботи, в травні почали мешкати у вказаному будинку. Крім того, позивач пояснила, що земельну ділянку в с. Таврія радгосп виділив родині для ведення господарства, оскільки в них не було присадибної ділянки. Згодом земельна ділянка була приватизована її чоловіком.

Представник позивача ОСОБА_10 просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки надані всі докази того, що майно було придбано сторонам в шлюбі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в 1998 році він зареєстрував шлюб з позивачем. Його батьки купили для себе половину будинку АДРЕСА_3 . Оскільки молодій родині не було де мешкати, його батьки дозволили мешкати у вказаній половині будинку. Він та його дружина з 1998 року по 2012 рік працювали в радгоспі с. Таврія. Заробітну плату вчасно не платили, а саме платити 2 рази на рік, згодом взагалі перестали платити, дозволяли брати заробітну плату лише продуктами та іншими речами. Одразу після одруження вони тримали невелике господарство. Потім вирішили, що тримати господарство невигідно. В 2011 році позивач покинула роботу в радгоспі с. Таврія Веселівського району. Оскільки роботи не було, вони разом вирішили переїхати до міста Мелітополя Запорізької області. В лютому 2013 року позивач разом з донькою переїхали до м. Мелітополь, мешкали у її батьків. Відповідач разом з сином залишились мешкати в селі, оскільки син продовжував навчання. Відповідач ще деякий час працював в будинку культури с. Таврія. Пізніше відповідач також переїхав до м. Мелітополя. В місті мати позивача знайшла за об`явою будинок, однак грошей на придбання будинку у подружжя не було, тому вони вирішили оформити кредит. Відповідач про це рішення сповістив своїх батьків, однак вони зазначили, що оформлювати кредит не потрібно, оскільки грошей не буде вистачати зовсім на сплату кредиту та проживання. Його батьки вирішили допомогти та дали в борг гроші в сумі 11 тис. доларів з умовою, що гроші вони батькам повернуть. Гроші надавали з метою купівлі будинку. На теперішній час через відсутність коштів гроші батькам відповідача не повернуті. Щодо земельної ділянки відповідач зазначив, що на той час, коли вона одружились, земля не була розпайована, а тому земельні ділянки надавали лише у користування. Згодом земельну ділянку він оформив у свою власність, сплачував за неї земельний податок.

Представник відповідача - адвокат Шаповалова О.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши наступне. Земельну ділянку ОСОБА_1 отримав у власність шляхом приватизації, тому це майно є його особистим та поділу не підлягає. Будинок в м. Мелітополі в 2012 році був придбаний за гроші, які належали батькам відповідача. Його батьки займались господарством, а тому мали можливість допомогти сину. В молодої родини грошей на придбання будинку не було, оскільки в них були маленькі заробітні плати, господарством не займались. Таким чином, позовна заява не обґрунтована, не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу, що будинок був придбаний за кошти молодої родини.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

22 серпня 1998 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Мелітополь Запорізької області та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Мелітополь Запорізької області, зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 06 /а.с.8/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області 14 серпня 2015 року /а.с.10-11/.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_5 . Батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Таврійською сільською радою Веселівського району Запорізької області, актовий запис № 08 /а.с.9/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2017 року шлюб, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 був розірваний. З ОСОБА_1 було стягнути аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 та доньку ОСОБА_5 /а.с.13-14/.

Ярошу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та технічним паспортом на будинок. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що 19.05.2012 року був укладений договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_4 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А., зареєстровано в реєстрі за № 1593 /а.с.15-22/.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,5000 га, яка знаходиться в с. Таврія Веселівського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:022:0013, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 060150 /а.с.23-24/.

Згідно довідки виконавчого комітету Новоуспенівської сільської ради Веселівського району Запорізької області № 846 від 07.12.2018 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований та постійно мешкає на території Новоуспенівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_5 . В період з 2005 року по 2012 рік він разом з дружиною займалися особистим селянським господарством. Відповідно до даних по господарчому обліку (книга № 1) в період з 2005 року по 2012 рік вирощували свиней по 3 голови щороку, птиці - всього 40 голів щороку, утримували корів в кількості 2 голови щороку, молодняк ВРХ по 2 голови щороку (приплід від корів) /а.с.55/.

З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлено, що ОСОБА_14 до 2012 року працювала на Державному підприємстві «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції національної академії аграрних наук України» та «Дослідне господарство «Соцземлеробство» інституту олійних культур Української академії аграрних наук» /а.с.73-75/.

З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлено, що ОСОБА_13 , до 2012 року працював на Державному підприємстві «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції національної академії аграрних наук України» та «Дослідне господарство «Соцземлеробство» інституту олійних культур Української академії аграрних наук» /а.с.76-78/.

Згідно наданих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків встановлено, що ОСОБА_13 за період з 1 кварталу 2005 року по 4 квартал 2012 року також отримував доходи /а.с.79/.

Згідно довідки № 726/05-22 сформованої Мелітопольським об`єднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області Веселівський відділ встановлено, що ОСОБА_14 , з вересня місяця 2004 року по грудень 2012 року отримала пенсію в сумі 928 44 грн. 13 коп. /а.с.80-83/.

Згідно довідки № 727/05-22 сформованої Мелітопольським об`єднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області Веселівський відділ встановлено, що ОСОБА_13 , з червня 2010 року по грудень 2013 року отримав пенсію в сумі 410 00 грн. 69 коп. /а.с.84-85/.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_1 з 1996 року по теперішній час працевлаштований /а.с.86-88/.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 .

Так свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона відповідача - ОСОБА_1 знає ще з дитинства, оскільки її син разом з ним виріс, дружив, разом служили в армії. В 1998 році відповідач одружився разом з позивачем ОСОБА_3 . Саме в цей рік батьки відповідача купили половину будинку АДРЕСА_3 для себе. Оскільки молодій родині не було де мешкати, вони дозволити сину та невістці жити у вказаному будинку. Позивач та відповідач працювали в радгоспі с. Таврія. Грошей в них не було, оскільки заробітну плату сплачували лише два рази на рік, однак дозволяли брати за рахунок заробітної плати продукти та інші речі. Деякий час вони займались невеликим господарством. Подружжю матеріально допомагали батьки відповідача ОСОБА_1 . Через відсутність роботи в с. Таврія позивач - ОСОБА_3 переїхала до міста Мелітополя, а згодом і ОСОБА_1 . В м. Мелітополі вони мешкали у батьків позивача. Зі слів ОСОБА_14 свідок дізналась, що ОСОБА_1 разом з дружиною вирішив придбати будинок в м. Мелітополі. Грошей у подружжя не було, тому вони вирішили оформити кредит в банку на суму 100 тис. гривень. Однак ОСОБА_14 та її чоловік вмовили сина не брати гроші в кредит, оскільки повертати борг з процентами буде важко та запропонували дати сину в борг 11 тис. доларів для придбання житла. Через тиждень після розмови з батьками ОСОБА_1 приїхав в село за грошима, це було навесні, через тиждень після Пасхи. При передачі грошей свідок була присутня особисто. Також свідком передачі грошей була сестра ОСОБА_14 . Так ОСОБА_14 при свідках дістала гроші в сумі 11 тис. доларів. Гроші розклала по 1 тис. на 11 купок, запропонувала перерахувати. ОСОБА_14 зазначила, що гроші дає в борг особисто сину на придбання житла родині, але розписку сину не казала писати. На теперішній час гроші ніхто не повернув.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_1 . ЇЇ син та невістка зареєстрували шлюб в 1998 році. В 1998 році свідок разом зі своїм чоловіком ОСОБА_13 придбали половину будинку АДРЕСА_3 для себе. Однак молодому подружжю не було де жити, тому вони дозволили сину та його дружині мешкати у вказаному будинку. Там вони мешкали до 2012 року. В той час позивач та відповідач працювали в радгоспі, заробітна плата була невелика. Крім того, заробітну плату майже ніколи не виплачували. Свідок з чоловіком тримали господарство, яке складалось з двох корів, 2 телят, поросят, курей. Вони продавали молоко, тому гроші завжди були. У сина з невісткою також було невелике господарство, однак вони доглядали погано за ним, оскільки майже весь час проводили на роботі. У зв`язку зі скрутним матеріальним станом сина та невістки, вона з чоловіком допомагали подружжю матеріально. В 2011 році радгосп розпався, а тому роботи у невістки вже не було. В лютому місяці 2012 року вона переїхала до м. Мелітополя де почала працювати на заводі, мешкала у своїх батьків. Син свідка ще деякий час разом з онуком мешкали в с. Таврія Веселівського району, оскільки він працював в будинку культури, а онук ще навчався в школі. Пізніше ОСОБА_1 також поїхав до м. Мелітополя Запорізької області для пошуку роботи, влаштувався на заводі. Він також мешкав у батьків невістки. Навесні 2012 року син подзвонив та сказав, що вони вирішили купити будинок в м. Мелітополі. Грошей в них не було, тому вони вирішили оформити кредит. Свідок зазначила, що вони з батьком заперечують проти оформлення кредиту, оскільки син з невісткою не зможуть виплачувати такі значні суми та запропонувала сину приїхати додому, щоб вирішити питання з грошима на придбання будинку. Свідок з чоловіком вирішили дати сину в борг гроші для купівлі будинку, розписку вирішили не брати. ОСОБА_1 на умови батьків погодився. Гроші сину давали в 2012 році в сумі 11 тис. доларів при двох свідках. Гроші розклала на 11 купок по 10 купюр та знову зазначила, що гроші дають в борг строком на 10 років для придбання будинку родині. Оскільки гроші дали в борг сину, то придбаний будинок також вирішили оформити на сина. Гроші ніхто не повернув. Свідок також зазначила, що 6 тис. доларів в них вже були, а інші п`ять тис. доларів вони отримали за продаж половини будинку, в якому раніше мешкали син з невісткою та дітьми. Ремонт в будинку в м. Мелітополі робили також за їх гроші, оскільки в дітей грошей не було.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкала в другій половині будинку АДРЕСА_3 . В іншій половині будинку мешкало молоде подружжя ОСОБА_18 . Будинок купували собі батьки відповідача, за свої кошти робили ремонт, купляли меблі. В 1998 році відповідач ОСОБА_1 одружився з позивачем - ОСОБА_3 . Оскільки молодому подружжю ніде було жити, батьки дозволили мешкати у вказаному вище будинку. Позивач та відповідач працювали в радгоспі. Пізніше вони переїхали в м. Мелітополь. За слів ОСОБА_14 свідку стало відомо, що діти вирішили купувати будинок в м. Мелітополі, а оскільки в дітей грошей не було, то ОСОБА_14 з чоловіком вирішили їм допомогти, надавши в борг кошти.

ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Згідно ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, а саме кожна особа має право па захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає захист цивільних прав та інтересів судом, а саме кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідносин.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України.

Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить: дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, зазначено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.

Так відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що спірний будинок АДРЕСА_1 не підлягає поділу, оскільки джерелом придбання були грошові кошти саме його батьків.

З пояснень свідків судом з`ясовано, що дійсно грошові кошти на придбання будинку надавались батьками особисто відповідачу ОСОБА_1 . Однак, як встановлено з пояснень свідків та учасників процесу, грошові кошти відповідачу надавались саме з метою придбати будинок для подружжя. Відповідач не заявляє, що будинок був придбаний саме за його особисті кошти.

Таким чином, що житловий будинок був придбаний під час перебування сторін у шлюбі, відтак діє презумпція спільності набуття майна, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо поділу спільного майна подружжя в частині поділу житлового будинку АДРЕСА_1 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині поділу земельної ділянки площею 1,5 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених Земельним кодексом України.

Як зазначено у п. 18-2. Постанови пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК зокрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка була отримана внаслідок реалізації особистого права відповідача на приватизацію землі, яке передбачене відповідними положеннями Земельного Кодексу України, вона є особистою власністю ОСОБА_1 , а тому не підлягає поділу між подружжям.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину будинку та земельну ділянку - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлений 07 серпня 2020 року.

СУДДЯ: О.В.Редько