Номер провадження: 22-ц/813/3279/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Воронової Є.Р. (однофамілець сторін),

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам,

встановив:

06 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь всю суму заборгованості з аліментів, починаючи з 16.04.2013 року по день винесення рішення суду з розрахунку 1/4 частини середньомісячної заробітної плати працівників у м. Одесі, а також стягнути пеню у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за всі прострочені щомісячні платежі, починаючи з першого місяця прострочки квітня 2013 року по день винесення рішення суду.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам, згідно розрахунку державного виконавця Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 09.06.2017 року, яка станом на 01.06.2017 року складає 45686,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2018 року, в частині стягнення пені за прострочку сплати аліментів, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь за прострочку сплати заборгованості з аліментів, яка утворилася станом на 01.06.2017 року, пеню у розмірі 45686,20 грн. В іншій частині рішення суду просила залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В свою чергу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2018 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 06.08.2020 року, на 16.00 год. (а.с.192), у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка за місцем свого проживання і реєстрації відсутня (а.с.195-196), як то передбачено ч.1 ст. 131 ЦПК України.

При цьому колегія суддів враховує, що заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 постійно належним чином повідомлялась про час і місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, однак жодного разу до суду не з`явилась (а.с. 102, 111, 130, 156, 174, 185), що свідить про її небажання приймати участь у справі в суді апеляційної інстанції.

Що стосується клопотань заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 про відкладення судового засідання, про зупинення провадження у справі та про повернення справи на першу інстанцію (а.с. 197-211), то колегія суддів 12.08.2020 року постановила ухвалу про відмову в задоволенні вказаних клопотань ОСОБА_2 через їх безпідставність і намагання ОСОБА_2 затягнути розгляд справи в суді апеляційної інстанції, яка перебуває на розгляді більше ніж півтора року, у тому числі через недоліки апеляційної скарги ОСОБА_2 на судове рішення.

Повний текст ухвали складений 14.08.2020 року, оскільки ухвала також постановлена у відсутність учасників справи, на підставі ч.5 ст.268 ЦПК України.

Виходячи з викладених обставин та враховуючи, що дана справа перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції більше ніж півтора року, колегія суддів дійшла висновку про слухання справи у відсутність її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 14.08.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , та часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2014 року (справа № 522/9490/13-ц) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2013 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з цим, постановою державного виконавця Київського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області від 24.04.2015 року було відкрито виконавче провадження зі стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (а.с. 4).

Державним виконавцем Київського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області складено розрахунок заборгованості по аліментам від 09.06.2017, згідно якого станом на 01.06.2017 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 45686,20 грн. (а.с. 5).

Таким чином, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із розрахунку заборгованості по аліментам складеного державним виконавцем Київського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області від 24.04.2015 року, згідно якого заборгованість станом на 01.06.2017 року складає 45686,20 грн. та підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

З таким висновком районного суду апеляційний суд погоджується у повному обсязі, виходячи з наступного.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2014 року було видано виконавчий лист № 522/9490/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2013 року щомісячно і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 133).

З матеріалів справи також вбачається, що постановою Державного виконавця Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Гуменюка В.В. від 31.07.2017 року виконавче провадження було передано із Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області до Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області (а.с.168).

При цьому при передачі виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.06.2017 року склала 45686,20 грн.

Вказана сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів є встановленою і ніким не оспорена у встановленому законом порядку

04.09.2017 року старшим державним виконавчем Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області вказане виконавче провадження було прийнято (а.с.169).

Таким чином, всі права та обов`язки по виконанню вищевказаного судового рішення перейшли до Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області.

Із наданої на запит апеляційного суду інформації Овідіопольським районним ВДВС ГТУЮ в Одеської області про стан виконавчого провадження, вбачається що на примусовому виконанні в Овідіопольському районному ВДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває відкрите виконавче провадження № 47424394, по примусовому виконанню виконавчого листа № 522/9490/13-ц, виданого 28.07.2014 року Приморським районним судом (а.с.131).

Оскільки сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.06.2017 року була встановлена і склала 45686,20 грн., то суд першої інстанції правильно і обгрунтовано вирішив стягнути вказану суму заборгованості по сплаті аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи, що вказана сума заборгованості по аліментам повинна бути врахована при подальшому стягненню аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 державним виконавцем Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області, то доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність стягнення вказаної суми заборгованості за оскаржуваним судовим рішенням є безпідставними і необгрунтованими.

Що стосується рішення суду стосовно відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 пені по заборгованості по аліментам, то колегія суддів зазначає, що ч.1 ст.196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Крім того, відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок ухилення боржника ОСОБА_2 від сплати аліментів, тобто що ця заборгованість виникла з його вини, оскільки останній отримує пенсію як інвалід 2-ї групи і стягнення аліментів могло бути здійснено шляхом направлення виконавчого документу по місцю отримання пенсії ОСОБА_2 , що виключає стягнення з нього пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України.

Саме зазначеними обставинами керувалась старший державний виконавець Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Видра І.О., яка 15.05.2019 року винесла постанову ВП № 47424394 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.135).

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в цій частині і апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначеного висновку суду першої інстанції не спростовує.

Колегія суддів також вважає за необхідне вказати, що суд першої інстанції незаконно стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 640 грн., в той час як він є інвалідом дитинства 2 групи, а тому звільнений від сплати судового збору (а.с.152).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У свою чергу, заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слідзалишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково, оскаржуване рішення змінити з прийняттям постанови, якою виключити із резолютивної частини рішення абзац четвертий наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.»

В іншій частині рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2018 рокуслід залишити без змін.

Розподіляючи між сторонами судові витрати, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що заявники апеляційних скарг ОСОБА_2 і ОСОБА_1 звільнені від сплати судового збору за подання апеляційних скарг у сумі по 960 грн. кожний.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне судовий збір у загальній сумі 1920 грн. за подання апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які звільнені від сплати судового збору, компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки зазначена справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2018 рокузмінити і прийняти постанову, якою виключити із резолютивної частини рішення абзац четвертий наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.»

В іншій частині рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Судовий збір у загальній сумі 1920 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять гривень) за подання апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які звільнені від сплати судового збору, компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра