Провадження № 2-н/161/489/20
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

13 серпня 2020 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Черняк В.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_2 аліментів,

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2020 року на адресу суду надійшла вказана заява.

Вивчивши матеріали заяви, суддя дійшов висновку, що заявнику слід відмовити у видачі судового наказу, з наступних підстав.

Пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У розглядуваному випадку, як слідує з тексу заяви про видачу судового наказу, заявник самостійно зазначає, що боржник фактично проживає з ним за тією самою адресою АДРЕСА_1 , тобто також разом з їх неповнолітніми дітьми.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З наведеного слідує, що спільні діти заявника та боржника проживають разом з ними обома в одному житлі, тобто відсутні безспірні відомості того, що діти проживають виключно з позивачем, тобто наявність у нього безспірного права пред`являти вимогу про стягнення аліментів, як це передбачено ч.3 ст.181 СК України.

Вказане унеможливлює розгляд заявлених вимог у наказному провадженні, оскільки потребує залучення інших заінтересованих осіб, зокрема органу опіки та піклування, для встановлення дійсного місця проживання дітей та ступеню участі кожного з батьків у їх вихованні, бо від цього залежить питання, хто з них має право претендувати на стягнення аліментів.

Пунктом 3 частини першої статті 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки заявлена вимога не відповідає приписам п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, бо потребує залучення органу опіки та піклування для вирішення між заявником та боржником спору стосовно дійсного місця проживання дітей, суддя дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу.

Зазначене не позбавляє заявника права звернутися до суду із цими вимогами в порядку позовного провадження.

На підставі наведеного, керуючись п.4 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з боржника ОСОБА_2 аліментів.

Роз`яснити заявнику, що Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з для її підписання.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк