РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 563/623/19

Провадження № 22-ц/4815/124/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Сапожинська сільська рада Корецького району Рівненської області,

відповідач Корецька районна державна адміністрація

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корецького районнного суду Рівненської області від 22 жовтня 2019 року у складі судді Загородько Н. А., ухвалене в м. Корець Рівненської області о 10 годині 36 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області, Корецької РДА про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,. В обґрунтування позовної заяви зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . На момент смерті він проживав з нею, та у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці спадщину у встановлений законом строк не прийняли. За життя ОСОБА_2 була членом «Селянської спілки села Сапожин», що підтверджується Листом Управління Держкомзему у Корецькому районі від 18.11.2009 року, і вона мала право на земельну частку (пай) та була включена під № 491 до додатку №1 списку громадян - членів «Селянської спілки с. Сапожин» до державного акту на право колективної власності на землю серії РВ 00008, виданого 13.09.1995 року. Однак, під час підготовки списків на розпаювання земель «Селянської спілки с. Сапожин» ОСОБА_2 помилково не була включена до переліку осіб на отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай). Просив суд визнати його право на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Ррішенням Корецького районнного суду Рівненської області від 22 жовтня 2019 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, та обґрунтоване тим, що сам факт внесення спадкодавця ОСОБА_2 до списку громадян - членів «Селянської спілки села Сапожин», який є додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серія РВ 00008 не є беззаперечним свідченням набуття ним такого права, а лише вказує на наміри щодо виділення цій особі земельної ділянки, що за її життя реалізовано не було. Судом також враховано, що сама спадкодавець ОСОБА_2 питання щодо надання їй земельної частки (паю) за життя не порушувала та про наявність такого права не заявляла.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі стверджує, що член сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і у разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Додає, що невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Звертає увагу на те, що місцевий суд встановив, що він є спадкоємцем по смерті своєї матері, ОСОБА_2 , яка була включена до списку осіб під № 491, а тому вважає, що має право на отримання земельної частки (паю) як спадкоємець. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтвердлжується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.10.2010 року (а.с. 6).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати за ним право на земельну частку (пай) після смерті матері, яка за життя мала право на одержання цієї земельної частки (паю) як член селянської спілки с. Сапожин Корецького району Рівненської області.

Згідно інформації ГУ Держкомзему у Рівненській області Управління Держкомзему у Корецькому районі Рівненської області від 18.11.2009 року № 01-06/3413 відповідно до додатку № 2 протоколу комісії «Селянської спілки с.Сапожин» від 15.08.1997 року, щодо змін та доповнень в списках громадян-членів колективного підприємства «Селянська спілка с.Сапожин» Корецького району Рівненської області ОСОБА_2 виключеною із списків не є.

Відповідно до інформації ГУ Держкомзему у Рівненській області Управління Держкомзему у Корецькому районі Рівненської області від 19.10.2010 року № 01-06/5678 ОСОБА_2 в додатку № 1 списку громадян - членів селянської спілки с.Сапожин до державного акту на право колективної власності на землю серії РВ 00008, виданого 13.09.1995 року зазначена під № 491.

Як вбачається з Державного акту на право колективної власності на землю від 13.09.1995 року він виданий «Селянській спілці села Сапожин» Сапожинською сільською радою народних депутатів Корецького району у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 1334,6 гектарів землі в межах згідно з планом.

Згідно довідки № 60 від 27.02.2009 року виданої Сапожинською сільською радою розмір земельної частки (паю) пайовиків по сільській раді становить 2,35 умовних кадастрових гектарів.

Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Мати позивача, ОСОБА_2 , була внесена до Списку громадян - членів «Селянської спілки села Сапожин», який є додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серія РВ 00008, і факт її внесення до такого списку вказує на намір виділення цій особі земельної ділянки, який, проте, за її життя реалізований не був. Більш того, сама спадкодавця не порушувала питання про надання їй земельної частки (паю).

Таким чином, намір виділення ОСОБА_2 земельної частки (паю) не можу бути об`єктом спадкування і входити до спадкової маси після її смерті, а тому і прав на отримання після її смерті цієї земельної частки (паю) її син, позивач у справі, не набув.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що єдиним документом, який посвілчує право на на земельну частку (пай) є сертифікат про право на земельну частку (пай). Такий сертифікат спадкодавця не отримувала.

Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

За таких обставин апеляційний суд приходить до переконання, що вимоги позивача про визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті матері не доведені та не підтверджені необхідними доказами, а тому не підлягають до завдоволення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване судове рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корецького районнного суду Рівненської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Гордійчук С. О.