ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2285/20 Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації, третя особа: Державне підприємство «Місцеві дороги Запорізької області» про відшкодування майнових збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільної дороги,

за апеляційною скаргою Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 18 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що 27 квітня 2019 року у світлий час доби, керуючи автомобілем «FORD FUSION», рухалась по автомобільній дорозі О-08.08.23 на території Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області (далі автодорога) зі швидкістю близько 80 км/год. На 19-му кілометрі автодорога має поворот, який обмежує видимість. На цій ділянці автомобільної дороги відсутні дорожні знаки, що попереджають про зміну дорожньої обстановки, аварійно небезпечну ділянку чи обмежують швидкість тощо. На відстані близько 20-30 метрів після повороту асфальтована частина автомобільної дороги різко закінчується та починається дорога, вкрита гранітним щебенем, перепад дороги є досить суттєвим - близько 20-30 см. Візуально визначити закінчення асфальтного покриття на вказаній швидкості неможливо. Після різкого виїзду на частину дороги, вкриту гранітним щебенем, коефіцієнт щеплення автомобіля з дорогою змінився, що призвело до заносу, з яким вона не впоралася і допустила перекидання автомобіля.

Постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 25 червня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Внаслідок аварії належний позивачці автомобіль зазнав механічних пошкоджень, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 224 789 грн., а з урахуванням 3% річних і інфляційних втрат - 228 305, 25 грн.

За інформацією Служби автомобільних доріг у Запорізькій області відрізок автомобільної дороги, де сталося ДТП, перебуває на балансі Державного агентства автомобільних доріг України в управлінні місцевих органів влади.

За даними Державного підприємства «Місцеві дороги Запорізької області» автомобільні дороги загального користування місцевого значення Запорізької області з 01.01.2018 передані із сфери управління Укравтодору до сфери управління облдержадміністрації. З балансу Служби автомобільних доріг у Запорізькій області на баланс Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури облдержадміністрації дороги передані у незадовільному стані. Замовником на виконання дорожніх робіт в 2019 році є Державне підприємство «Місцеві дороги Запорізької області».

Посилаючись на те, що аварія сталася з вини відповідача, який неналежно утримував автомобільну дорогу, не установив попереджувальні знаки про аварійно-небезпечну ділянку дороги, просила суд відшкодувати за рахунок останнього завданій їй збитки у розмірі 228305,25 грн. та компенсувати судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 18 травня 2020 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 228 305,25 гривень.

Стягнуто з Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 9 383,06 гривні.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дорога, на якій сталося ДТП, перебуває на балансі Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної адміністрації. Відповідач не забезпечив належне утримання автомобільної дороги, не вжив заходів щодо приведення до належного експлуатаційного стану дорожнього покриття або позначення небезпечної ділянки відповідними дорожніми знаками, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, а належний позивачці автомобіль отримав механічні пошкодження. Оскільки шкоди майну позивача завдано з вини Департаменту, останній у відповідності до ст.ст.1166, 625 ЦК України зобов`язаний відшкодувати її з урахуванням 3% річних і інфляційних втрат за порушення строків виконання грошового зобов`язання. Понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають частковій компенсації, оскільки розмір визначених адвокатом витрат є не спів мірним зі складністю справи.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові Департамент промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що за матеріалами справи №332/2009/19 про адміністративне правопорушеннядорожньо-транспортна пригода сталася на автомобільній дорозі «Т.08.08.23», яка ніколи не перебувала на балансі Департаменту, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Суд першої інстанції дійшов висновку, що фактично аварія сталася на іншій дорозі - О 080823, /Т-08-04/- Дніпровка, балансоутримувачем якої є відповідач, а в матеріалах про адміністративне правопорушення допущена помилка внаслідок некомпетентності працівників поліції. Проте вказана дорога, яка визначена позивачем як місце події, на 19 км своєї протяжності має асфальтобетонне покриття, знаходиться у задовільному стані, що підтверджується відповідними доказами, яким суд першої інстанції не дав належної оцінки.

Позивачем не доведений причинно-наслідковий зв`язок між станом дорожнього покриття та ДТП, адміністративний протокол про невідповідність стану автомобільної дороги із схемою та замірами щодо пошкоджень дорожнього покриття, із зазначенням умов та стану руху, фіксацією порушень нормативів, які призвели до аварії, працівниками поліції не складався. Будь-які адміністративні провадження про адміністративні правопорушення, пов`язані із неналежним забезпеченням безпеки дорожнього руху при утриманні дороги загального користування місцевого значення відносно посадових осіб Департаменту відсутні. Висновки суду про причинний зв`язок аварії із неналежним утриманням автомобільної дороги ґрунтуються на припущеннях.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля значно перевищує його ринкову вартість, не врахований стан автомобіля до ДТП. Суд не звернув уваги на те, що експертне дослідження автомобіля відбувалося через 5 місяців після аварії, позивачем не доведено, що всі виявлені експертом пошкодження автомобіля пов`язані із аварією.

Третя особа Державне підприємство «Місцеві дороги Запорізької області» у відзиві на апеляційну скаргу підтримали доводи, викладені в скарзі, і просили про її задоволення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Лишенко С.С. у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - неспроможними. Вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що ДТП сталося на трасі О-08.08.23, яке перебуває на балансі Департаменту, а допущена в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові суду помилка у зазначені індексу та номеру дороги не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати завдану шкоду. Причини ДТП викладені у постанові Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 25 червня 2019 року, якою провадження про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрито і якою визнано, що аварія сталася внаслідок невідповідності ділянки дороги вимогам державних стандартів. За наявності вказаної постанови у відповідності до ч.ч.4, 6 ст.82 ЦПК України висновки суду щодо причин ДТП є обов`язковими і доказуванню не підлягають. Розмір завданої майнової шкоди підтверджується звітом про оцінку автомобіля, який відповідачем не оскаржений у встановленому законом порядку.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін і третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положенням статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 368 ЦПК України встановлено, що у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься відшкодування шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду (стаття 1166 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Частиною третьою статті 14 та частиною першою статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху, забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях, термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах, своєчасне виявлення перешкод дорожнього руху та їх усунення а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними направляючими засобами: організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

У пункті 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року за №198 встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотримання норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Встановлено, що 27.04.2019 за участі водія ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №061172 від 27.04.2019, складеному у приміщенні Кам`янсько-Дніпровського відділу поліції, о 10 год.00 хв., рухаючись на автодорозі Т 08.08.23 на 19 кілометрі водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем FORD, державний номерний знак НОМЕР_1 , не впоралася з керуванням, виїхала за межі проїзної частини, де допустила перекидання автомобіля, чим порушила вимоги п.2.3 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Під час ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень (т.2, а.с.151).

В схемі ДТП зафіксовано перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП : дах, лобове скло, капот, ліве крило, ліві двері, бампер, праві двері, ліве переднє колесо (т.2, а.с.152 зворот).

У письмових поясненнях, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зазначала, що вона рухалася територією Кам`янсько-Дніпровського району, трасою 08.08.23, на 19 км дороги сталося ДТП за її участі, в результаті якої автомобіль перекинувся за межі дороги. Причиною ДТП став значний (понад 30 см) перепад між ділянками дороги. Ділянка із дорожнім покриттям скінчилася і почалася ділянка без дорожнього покриття (щебінь). Жодного дорожнього знаку, який би попереджав про відсутність покриття на цій ділянці і на під`їзді до зазначеної ділянки не встановлено. Після того, як авто з`їхало на небезпечну ділянку, його понесло в один, а потім в інший бік. Спроби зупинити авто та повернути його до керованого стану результатів не дали. Авто перекинулося. Під час ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Попередній огляд автомобіля на місці ДТП свідчить, що, зокрема, було деформовано ліве переднє колесо. Деформація, на думку ОСОБА_1 , сталася внаслідок перепаду двох зазначених ділянок дороги і могла спричинити ДТП (т.2, а.с. 154).

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2019 року провадження у справі №331/2009/19 про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито в зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення (а.с. 44). Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд погодився із доводами ОСОБА_1 і дійшов висновку, що суттєва зміна дорожньої обстановки, яка не може бути виявлена водієм завчасно у вигляді зміни дорожнього покриття на рівні автодороги, відсутність попереджувальних знаків про аварійно-небезпечну ділянку дороги виключають відповідальність водія за ст.124 КУпАП України - порушення Правил дорожнього руху (т.1, а.с.44-47).

За висновком незалежної експертної оцінки спеціаліста-автотоварознавця оцінювача ОСОБА_2 від 05 вересня 2019 року , звіт № 115, вартість майнової шкоди, завданої володільцю автомобіля ««FORD FUSION», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок його ушкодження при ДТП, що сталося 27 квітня 2019 року, становить 92 332, 39 грн. (т.1, а.с.11-19).

Розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації «Про затвердження переліків (обласних та районних) автомобільних доріг загального користування місцевого значення Запорізької області» від 22.08.2017 року №436, визначено, що автомобільна дорога О-080823 /Т-08-04/ - Дніпровка є автомобільною дорогою загального користування місцевого значення Запорізької області, протяжність дороги 19,7 км (т.1, а.с.80- 82).

У листах Служби автомобільних доріг у Запорізькій області від 06.05.2019 №23/742, ДП «Місцеві дороги Запорізької області» від 03.05.2019 №08/282, Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації від 03.05.2019 адресованих інформаційно-аналітичному виданню «Факти Запоріжжя», зазначено, що автомобільна дорога О 080823 /Т-08-04/ - Дніпровка, протяжністю 19,7 км., яка проходить у Камянсько-Дніпровському районі, з 1 січня 2018 року знаходиться на балансі Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації. Ділянка автомобільної дороги О 080823 /Т-08-04/ - Дніпровка потребує реконструкції. Покриття ділянки реконструкції по факту має щебеневе покриття протяжністю 1,1 км, інша частина автодороги має асфальтобетонне покриття протяжністю 13,4 км (а.с. 7-9).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що шкоди майну позивача завдано з вини Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації, який не забезпечив належне утримання автомобільної дороги, не вжив заходів щодо приведення до належного експлуатаційного стану дорожнього покриття або позначення небезпечної ділянки відповідними дорожніми знаками, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, а належний позивачці автомобіль отримав механічні пошкодження. Вина відповідача у неналежному утриманні дороги, на думку суду першої інстанції, встановлена постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 25 червня 2019 в адміністративній справі №331/2009/19 .

Проте висновки суду першої інстанції щодо наявності вини відповідача у заподіянні шкоди майну ОСОБА_1 належними і допустимими доказами не підтверджені, а ґрунтуються на припущеннях позивача і її представника.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до схеми місця ДТП аварія сталася на 19 км автодороги Т.08.08.23. В графі «стан покриття проїзної частини» підкреслено слово «тощо».

На схемі зазначено, що ДТП сталося на прямій ділянці дороги, даних щодо повороту на відстані близько 20-30 м від перекидання автомобіля схема ДТП не містить (т.2 а.с.152).

Відомостей про наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП, в схемі не відображено (т.2, а.с. 152).

Додані до протоколу про адміністративне правопорушення фотознімки з місця аварії не містять інформації щодо недоліків дорожнього покриття, висоти перепаду між асфальтованим покриттям і покриттям із щебеню (т.2, а.с.157-160).

Вказані знімки також не підтверджують наявність небезпечного повороту, який обмежує видимість дороги.

Будь-яких інших доказів щодо стану автомобільної дороги, на якій сталася ДТП, матеріали справи не містять.

Висновки суду першої інстанції про те, що вина відповідача встановлена постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 25 червня 2019 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, є помилковими.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За положенням частини сьомої статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Постанова Жовтневого районного суду від 25 червня 2019 року не стосується посадової особи Департаменту, відповідальної за експлуатаційний стан дороги.

Правова оцінка, надана судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у відповідності до ч.7 ст. 82 ЦПК України не є обов`язковою для суду.

Отже, вищевказана постанова у справі про адміністративне правопорушення не є належними і допустимим доказом на підтвердження факту вини Департаменту у заподіянні шкоди майну учасника ДТП.

Державним стандартом України 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», затвердженим наказом Держстандарту України від 31 липня 1997 р.№441, встановлені вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху. ДСТУ 3587-97 допускають покриття дороги щебенем.

Зважаючи на те, що зібраними у справі доказами не встановлено, що ділянка дороги, на якій сталася ДТП, не відповідає ДСТУ 3587-97 і що причиною аварії є неналежний стан автомобільної дороги, висновки суду першої інстанції про те, що шкоди майну ОСОБА_1 завдано з вини Департаменту, є помилковими.

На виконання вимог части п`ятої статті 12 ЦПК України апеляційний суд роз`яснив сторонам право заявити клопотання про призначення судової авто технічної експертизи з метою з`ясування причини перекидання автомобіля і встановлення безпосереднього причинного зв`язку між станом дорожнього покриття і втратою водієм контролю над автомобілем.

Від проведення такої експертизи сторони відмовилися.

Інформація у листі Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації від 03.05.2019 (т.1, а.с.9 зворот) про те, що ділянка автодороги О 080823 /Т-08-04/ - Дніпровка потребує реконструкції і що ділянка реконструкції по факту має щебеневе покриття протяжністю 1,1 км, а інша частина автодороги має асфальтобетонне покриття протяжністю 13,4 км, не є достатньою підставою для висновку про те, що такий стан дороги не відповідає ДСТУ і знаходиться у прямому причинному зв`язку із завданою шкодою.

За матеріалами адміністративної справи ДТП сталося на 19-му кілометрі автодороги Т 08.08.23, а в зазначеному листі йдеться про іншу ділянку дороги, протяжністю 14, 5 км (13,4 км + 1,1 км).

Письмові пояснення ОСОБА_1 під час складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення, в яких вона зазначала, що причиною ДТП став значний (понад 30 см) перепад між асфальтованою ділянкою дороги і дорогою із щебеневим покриттям, суперечать схемі місця ДТП, в якій відомості про наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП, не відображені (т.2, а.с. 152).

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що потерпілою ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів, які підтверджують факт завдання шкоди її автомобілю за участю власника автодороги, що саме відповідач є завдавачем шкоди, дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а отже відсутні підстави для притягнення останнього до цивільно-правової відповідальності, встановленої ст.1166 ЦК України і ст.24 Закону України «Про дорожній рух».

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у позові.

На підставі ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені останнім витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 424, 59 грн.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2020 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації, третя особа: Державне підприємство «Місцеві дороги Запорізької області» про відшкодування майнових збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільної дороги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації 3 424, 59 грн. (три тисячі чотириста двадцять чотири гривні 59 коп.) компенсації судових витрат зі споати судового збору у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська