ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/52/20 Справа № 175/105/17 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року та на додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», третя особа Управління праці та соціального захисту Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та стягнення суми матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», третя особа Управління праці та соціального захисту Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та стягнення суми матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», третя особа Управління праці та соціального захисту Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та стягнення суми матеріальної та моральної шкоди залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави суму судового збору за позовними вимогами у розмірі 1280,00 грн.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року доповнено резолютивну частину рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року ухваленого по цивільній справі №175/105/17 (провадження №2/175/34/17) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», третя особа Управління праці та соціального захисту Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та стягнення суми матеріальної в моральної шкоди, наступним абзацом:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави суму судового збору за позовними вимогами у розмірі 640,00 грн.».

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2017 року ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зменшення розміру сплати судового збору відмовлено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року вважати неподаною та повернуто.

Постановою Верховного Суду від 08 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2017 року скасовано.

Справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», третя особа Управління праці та соціального захисту Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та стягнення суми матеріальної в моральної шкоди та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року у цивільній справі №175/105/17 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 640,00 грн. - визнати незаконним та скасувати.

У відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпропетровськгаз збут на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року просить рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник у зв`язку з поверненням до бюджету невикористаних сум субсидій для відшкодування витрат на оплату послуги газопостачання для індивідуального опалення за опалювальний період 2015-2016 років по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , на рахунку якої наявна заборгованість у розмірі 10310,68 грн. за спожиті газові послуги за період з 2015 по 2016 роки.

Так, згідно вимог Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494 - дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Згідно пункту 4 глави 4 Розділу IX Кодексу ГРМ побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. Однак, як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 дані вимоги Кодексу ГРМ ігнорує та показання оператору ГРМ не передає. Крім того, позивачка, всупереч вимогам діючого законодавства, посилається у позові на те, що саме постачальник повинен здійснювати звіряння та зняття показання лічильника газу.

Проте, як визначено вимогами норм чинного законодавства, у разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу неоснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу (алокація) по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням цього Кодексу. Якщо ж за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.

У свою чергу, споживачем, яким є ОСОБА_1 не виконується обов`язок щодо надання доступу представникам Оператора ГРМ для зняття показань лічильника газу, а також обов`язок знімати показання та передавати їх до 05 числа Оператору ГРМ, у зв`язку з чим, відповідно, нарахування здійснювались за даними Оператора ГРМ - ПАТ «Дніпрогаз».

При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснення споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку

Також, судом першої інстанції встановлено, що TOB «Дніпропетровськгаз збут» листом №5998 від 26.10.2016 року повідомив, що питання обліку газу належить до компетенції саме ПАТ «Дніпрогаз», і аналогічна позиція міститься в роз`ясненні Мінсоцполітики України від 17.01.2017 року № 151/0/Ж-17/201, де зокрема зазначено про те, що якщо громадянин, якому призначено субсидію, не сплачує вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії, надання раніше призначеної субсидії припиняється за поданням організації, які надають комунальні послуги.

Згідно пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (далі - Постанова КМУ № 848), субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги, скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо в межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами з урахуванням пільг, які надаються відповідно до законодавства, і обсягом визначеного КМУ обов`язкового відсотка платежу. Обсяг газу, який перевищує встановлену норму сплачується споживачем самостійно в повному обсязі.

Відповідно до пункту 15 вищезазначеної Постанови громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов`язані щомісячно сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії. У разі коли вартість фактично використаної послуги менша ніж обов`язкова частка витрат на оплату цієї послуги, громадяни сплачують її фактичну вартість. Сума субсидії, яку структурними підрозділами з питань соціального захисту населення було переказано на рахунки виконавців/виробників житлово-комунальних послуг для оплати їх вартості в розмірі соціальних нормативів і яка не використана домогосподарством внаслідок економії споживання послуг, зараховується виконавцем/виробником як оплату послуг, у тому числі обов`язкової частки платежу домогосподарства, на наступні розрахункові періоди.

Частина невикористаної суми субсидії для відшкодування витрат на оплату послуг з газо-, електропостачання для індивідуального опалення, що еквівалентна вартості (станом на 01 травня нового неопалювального сезону) 100 м3 природного газу або вартості 150 кВт електричної енергії (в разі використання природного газу / електричної енергії для індивідуального опалення), зараховується виконавцем/виробником як оплата послуг з газо-, електропостачання, у тому числі обов`язкової частки платежу домогосподарства, на наступні розрахункові періоди, а залишок невикористаної суми повертається виробником/виконавцем таких послуг до бюджету на підставі акту розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій.

Зокрема, порядок повернення передбачений «Порядком розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидій для відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання), послуг з газо- та електропостачання для індивідуального опалення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.08.2016 року № 534 (далі - Порядок), який визначає механізм розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидій для відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання), послуг з газо- та електропостачання для індивідуального опалення, (далі - субсидія), що перевищує вартість (станом на 1 травня нового неопалювального сезону) 100 куб. метрів природного газу або вартість 150 кВт електричної енергії (в разі використання природного газу/електричної енергії для індивідуального опалення).

Згідно з пунктом 5 Порядку розрахунок невикористаної суми субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з газопостачання для індивідуального опалення за опалювальний сезон за особовим рахунком кожного одержувача субсидії визначається за формулою визначеною в пункті розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, у позивачки наявна заборгованість, яка утворилась на особовому рахунку в розмірі 10310,68 гривень, внаслідок того, що вона не сплачувала вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії, за період з 2015 року по 2016 рік (було проведено одноразову оплату лише - 25.11.2015 року в розмірі 374,00 гривні) тобто за весь період призначення субсидії останньою безпідставно не вносились обов`язкові оплати з урахуванням призначеної субсидії за вищевказаний період.

Також, згідно п. 7 вищевказаного порядку, переплата за особовим рахунком одержувача субсидії (станом на 1 травня нового неопалювального сезону) зменшується на розраховану відповідно до пунктів 4-6 цього Порядку невикористану суму субсидії за опалювальний сезон. При цьому не допускається нарахування та облік будь-якої заборгованості на особовому рахунку одержувача субсидії. Загальний обсяг невикористаних сум субсидій, що підлягає поверненню до бюджету, визначається кожним надавачем послуг шляхом додавання невикористаних сум субсидій за опалюваний сезон за особовими рахунками всіх одержувачів субсидій.

Отже, в діях відповідача не вбачається жодних порушень щодо зняття з особистого рахунку позивачки суми наданої субсидії за період з 2015-2016 років.

Стосовно позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 14985,66 гривень, необхідно зазначити наступне.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну, відшкодовується особою, яка її завдала. Тобто, обов`язковими умовами для відшкодування шкоди є її наявність, неправомірність дій заподіювана та безпосередній причинний зв`язок між цими діями та завданою шкодою.

В даному випадку, повернення невикористаної суми субсидії є наслідком власних неправомірних дій позивача, оскільки саме ним порушено Порядок та строки оплати за спожитий природний газ.

Разом з тим, позивачем не доведено наявність спричиненої шкоди та її розмір. До позовної заяви не додано підтверджуючих документів та належних доказів спричинення матеріальної шкоди.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень вбачається наступне.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах пре відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, TOB «Дніпропетровськгаз збут» не вчиняло жодних незаконних дій по відношенню до позивачки, тому відсутні будь-які обґрунтовані підстави щодо можливості стягнення моральної шкоди на користь позивачки.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, причинно-наслідковий зв`язок між діями представників ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та негативними наслідками, які б мали настати для позивача відсутній.

Згідно ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачкою не доведено та належними доказами не обґрунтовані підстави щодо можливості задоволення її позовних вимог, тому пред`явлені вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про те, що договір розподілу природного газу між оператором ГРМ (ПАТ Дніпрогаз) і позивачем ОСОБА_1 не укладався, а сам Оператор ГРМ з 01.07.2015 року позбавлений ліцензії на здійснення діяльності з побутовими споживачами, а тому у неї відсутні права та обов`язки у відповідності до Кодексу газорозподільних систем, зокрема обов`язок щомісячно повідомляти Оператору ГРМ (ПАТ Дніпрогаз) про фактичний обсяг спожитого газу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, з 01.07.2015 року ТОВ Дніпропетровськгаз збут, відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, затверджених Постановою НКРЕКП від 12.01.15 року №9, вимог статті 16 Закону України про засади функціювання ринку природного газу, здійснює постачання природного газу, а ПАТ Дніпрогаз виконує функції газорозподільного підприємства (Оператор ГРМ), зокрема облік газу. При цьому, підприємства є різними юридичними особами, які взаємодіють між собою відповідно до вимог Закону України про ринок природного газу, і не відповідають за зобов`язаннями одна одної.

До відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, взаємовідносини між газопостачальними організаціями, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням)-споживачами газу регулювалися Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. № 2246.

У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494 (далі - аного кодекс ГРМ), Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496 (далі Правила № 2496), встановлено новий порядок укладання договорів зону розподілу природного газу Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами та укладання договорів постачання природного газу між побутовим споживачем та постачальником - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Відповідно до п. 3 розділу I Правил № 2496, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором (НКРЕКП) та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно п. 1, 2 Розділу III Правил № 2496, підставами постачання природного газу є наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача. Договір розподілу природного газу та постачання природного побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного раїни шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору

Якщо споживач не повернув постачальнику заяву приєднання, фактом згоди споживача при приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений позивачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил.

У відповідності до п. 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу, споживач не має право використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Крім того, згідно пункту 4 глави 4 Розділу IX Кодексу ГРМ, побутовий споживач, який за умовами договору розподілення природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. Позивач дану вимогу Кодексу ГРМ ігнорує та показання Оператору ГРМ не передає. ОСОБА_1 , всупереч діючого законодавства вирішила для себе, що саме Постачальник повинен здійснювати звіряння та зняття показання лічильника газу, визначаючи ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» Оператором ГРМ, який таким не є.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу (алокація) по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи спожива побутового споживача, з урахуванням цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на викладене, Позивач визнав та приєднався до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2016 року №2500 та Типового договору розподілу природного газу затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498, шляхом підписання заяви - приєднання та внесенням часткової оплати за спожитий природний газ. У зв`язку з чим наділена всіма правами та обов`язками споживача природного газу.

Посилання апелянта на те, що постачальник (ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму споживання природного газу за даними оператора ГРМ (ПАТ «Дніпрогаз») та проводити відповідні перерахунок споживачу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до пункту 23 розділу III Правил постачання №2496 проведення разом із побутовим споживачем звіряння фактично використаних обсягів природного газу підписанням відповідного акта є правом постачальника, а не обов`язком.

Розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися:

на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Порядок розрахунків та планові величини середньомісячного споживання (якщо по них будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні.

Якщо об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу буде визначатися за плановими величинами середньомісячного споживання, їх значення не можуть використовуватися постачальником при здійсненні балансування газотранспортної системи України. При цьому постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу з даними Оператора ГРМ та здійснювати відповідний перерахунок споживачу. За відхилення нарахованих сум за плановими величинами та фактичним споживанням за даними Оператора ГРМ пеня не стягується.

Тобто звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу із даними Оператора ГРМ проводяться виключно, якщо розрахунки здійснюються за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Проте розрахунки за послуги з газопостачання за адресою позивача проводяться виключно на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

Фактичний об`єм спожитого позивачем газу визначається Оператором ГРМ на підставі переданих позивачем щомісячно показань лічильника газу відповідно до глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ. Надання Оператору ГРМ показань лічильника газу є обов`язком позивача.

Твердження апелянта, що відповідач повертаючи до бюджету частину субсидії позивача неправильно розрахував цю частку, не зменшив її на частину оплати обов`язкової частки, не врахував фактичної оплати споживачем не тільки суми 374 грн., а і суми 904,78 грн., а також не залишив на рахунку споживача вартості 100 куб.м. газу в сумі 678,90 грн. для оплати обов`язкової частки в наступні періоди 2016-2017 роки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечить нормам законодавства, яким встановлений порядок повернення невикористаної субсидії.

Окрім того, позивачем не надано жодного розрахунку на підтвердження своєї вимоги щодо повторного врахування на особовому рахунку 678,90 грн.

Разом з тим, при проведенні розрахунку суми коштів, яка підлягає поверненню до Держбюджету, не враховуються нарахування, оплати та борги поза межами звітного опалювального періоду.

Тобто, борг, який утворився до початку даного опалювального періоду або після його завершення, не впливає на розмір субсидії, яка підлягає поверненню до Держбюджету. На розмір субсидії, яка підлягає поверненню, впливає лише вартість нарахованого газу, який споживачем було спожитого за конкретний опалювальний період та загальний розмір субсидії, яку було надано державою споживачу. Субсидія призначається на конкретний опалювальний період і не може бути використана для оплати за газ, спожитий в інші періоди. Тому така процедура має на меті повернення коштів, які не були використані споживачем за опалювальний період, а не погашення усіх боргів споживача, які виникли до або після завершення опалювального періоду.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

-О.В. Свистунова