печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву про забезпечення позову у справі за позовом позивача ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової Ірини Олександрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ» про визнання недійсним договору № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вказаним позовом, у якому просив визнати недійсним з моменту укладення договору № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року, укладеного Акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт».

Ухвалою від 18 серпня 2020 року у справі відкрито провадження, для розгляду справи у спрощеному порядку.

Одночасно із позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти дії на виконання договору № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року щодо набуття прав вимог за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року, іпотечним договором від 01 червня 2010 pоку, іпотечним договором від 01 липня 2010 pоку, договором поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року, договорами майнових прав до набрання рішення законної сили у даній справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначається, що ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» набуло права вимоги за активом AT «ВТБ БАНК», що складаються з майнових прав за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 pоку, укладеним з ТОВ «АТЛ», виконання якого забезпечувалося порукою ОСОБА_1 .

Договір № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року між AT «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року з відкладальними умовами до 30 липня 2020 року включно є підставою для заміни первісного кредитора AT «ВТБ БАНК» на нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ» по відношенню до ОСОБА_1 .

В той же час з 13 лютого 2019 року юридично, на підставі постанови Верховного суду № 759/6703/16-ц у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «АТЛ» про визнання правовідносин припиненими, правовідносини по кредитному договору № 4 від 01 червня 2010 року, іпотечним договорам, договорам поруки, іншим забезпечувальним договорам припинені у судовому порядку, а фактично з 10 вересня 2015 року.

Таким чином, як стверджує сторона позивача, станом на дату укладення спірного договору [29 липня 2020 року] жодних іпотечних обтяжень, заборон, застав відносно нерухомого майна, заборон, арештів відносно рухомого майна, зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна по зобов`язанням ТОВ «АТЛ» перед AT «ВТБ БАНК» вже не існувало. Право вимоги AT «ВТБ Банк» до ТОВ «АТЛ» станом на 29 липня 2020 року за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року не існувало взагалі, а тому укладення договору № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року між AT «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ» щодо майнових прав за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року з відкладальними умовами до 30 липня 2020 року включно є протиправним і укладено в порушення ст.ст. 512, 514, 517, 527, 593, 598, 599 Цивільного України, ст.ст. 202, 203 Господарського кодексу України, ст.ст. 17, 24, частини четвертої ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на 10 вересня 2015 року).

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою ст. 150 ЦПК України передбачено види заходів забезпечення позову, які можуть вживатися як по одному, так й у сукупності.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає у тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття таких заходів без наміру власника відчужити майно та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус прав і законних інтересів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Так, фактичні обставини, на які посилається сторона позивача підтверджуються судовими рішеннями у справі № 759/6703/16-ц у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «АТЛ» про визнання припиненими правовідносин по кредитному договору № 4, укладеного ТОВ «АТЛ» та ВАТ «ВТБ Банк» 01 червня 2010 року, по договору поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року, укладеного ВАТ «БТБ Банк» та ОСОБА_1 , а саме рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року та постановою Верховного Суду від 08 травня 2020 року, і спірним договором № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року між AT «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

Окрім того, 25 вересня 2019 року ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/30921/15, копія якої також надана суду з додатками до позовної заяви, клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Глеваського В. В. про скасування обтяжень щодо майна банкрута задоволено, скасовано обтяження, заборони, арешти та інші обмеження накладені на нерухоме майно ТОВ «АТЛ», скасовано обтяження, заборони, арешти та інші обмеження накладені на рухоме майно ТОВ «АТЛ», уповноважено ліквідатора ТОВ АТЛ арбітражного керуючого Глеваського В. В. або уповноваженого ним представника за довіреністю, на подання відповідних заяв до Державного реєстратора (нотаріуса), органів державної виконавчої служби, щодо зняття арештів та вилучення обтяжень накладених на майно боржника, а також на отримання відповідей від реєстраторів обтяжень щодо зняття арештів та вилучення обтяжень. Ухвала є виконаною.

Таким чином, станом на дату укладення спірного договору жодних іпотечних обтяжень, заборон, застав відносно нерухомого майна, заборон, арештів відносно рухомого майна, зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна по зобов`язанням ТОВ «АТЛ» перед AT «ВТБ БАНК» не існувало.

Проте, у серпні 2020 року позивач отримав повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ» з вимогою про погашення заборгованості, тобто Товариство набуло права вимоги за активом AT «ВТБ БАНК», що складаються з майнових прав за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» суд зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у вищевказаному рішенні ЄСПЛ ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із вимогами позову, суд приходить до висновку про доцільність задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти певні дії на виконання договору № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року щодо набуття прав вимог за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року, іпотечним договором від 01 червня 2010 pоку, іпотечним договором від 01 липня 2010 pоку, договором поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року, договорами майнових прав до набрання рішення законної сили у даній справі, як достатній на даній стадії судового розгляду для забезпечення позову.

Суд зауважує, що оскільки ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ» набуло права вимоги за активом AT «ВТБ БАНК», що складаються з майнових прав за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року, вжиття заборони відповідачам вчиняти дії на виконання договору № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року, не тотожне застосуванню заходів, передбачених пунктами 4, 6, 8-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Положеннями статті 150 ЦПК України не допускаються вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчиняти певні дії, встановлення обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, шляхом накладення арешту на майно (активи) або грошові кошти, а також зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Оскільки по відношенню до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заходи забезпечення позову не допускаються в силу закону, у задоволенні заяви у частині заборони Фонду вчиняти певні дії суд відмовляє.

Як передбачено положеннями частини сьомої статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною третьою статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРІНТ», Акціонерному товариству «ВТБ Банк» вчиняти дії на виконання договору № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року щодо набуття прав вимог за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року, іпотечним договором від 01 червня 2010 pоку, іпотечним договором від 01 липня 2010 pоку, договором поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року, договорами майнових прав до набрання рішення законної сили у даній справі.

Відмовити у частині вимог заяви про забезпечення позову відносно Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, її оскарження не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя І. В. Литвинова