Провадження № 22-ц/801/263/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 рокуСправа № 127/11156/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання: Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вінницька міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, Управління Держгеокадастру у м. Вінниці,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року, постановлену у складі судді Вохмінової О.С., в залі суду,

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, Управління Держгеокадастру у м. Вінниці, про визнання незаконним та скасування рішень Вінницької міської ради, визнання недійсними свідоцтв про право власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, заяв про розгляд справи у його відсутності не подавав.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій зазначає про те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та не врахував, що позивачем було подано заяву про відкладення розгляду справи з підстав відсутності адвоката, при цьому законом визначено право позивача на представництво його інтересів в суді адвокатом.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини, а також апеляційну скаргу підтримала ОСОБА_5 ..

Представник Вінницької міської ради, ОСОБА_2. та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість ухвали суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, при цьому надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, Управління Держгеокадастру у м. Вінниці, про визнання незаконним та скасування рішень Вінницької міської ради, визнання недійсними свідоцтв про право власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Підготовчі засідання у даній справі призначались неодноразово, а саме на 05.02.2019 року, 27.02.2019 року, 03.04.2019 року, які були відкладені за заявами позивача і фактично підготовче засідання було проведено лише 04.04.2019 року.

Судові засідання у справі також призначались неодноразово, зокрема на 24.04.2019 року, 28.05.2019 року, 12.06.2019 року, 25.07.2019 року, 16.09.2019 року, 09.10.2019 року, 11.11.2019 року та 29.11.2019 року.

Так, 25.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про те, щоб дану справу без його присутності не розглядати, оскільки він знаходиться на стаціонарному лікуванні, а його адвокат - у відпустці. Письмового доказу перебування на лікуванні та перебування адвоката у відпустці додано не було.

16.09.2019 року позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

09.10.2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Путілін Є.В. (договір про надання правничої допомоги від 23.07.2019 року № 56, ордер серії ВН № 124500) звернувся із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншій справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 09.10.2019 року також не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Судове засідання, яке призначене на 11.11.2019 року, було відкладене на підставі поданих позивачем та його представником заяв, наступне судове засідання призначене на 29.11.2019 року.

В судове засідання 29.11.2019 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, і того ж дня судом зареєстровано заяву ОСОБА_1 (про те, що 28.11.2019 року між ним та адвокатом Путіліним Є.В. був розірваний договір про надання правничої допомоги, тому з метою гарантії і захисту його інтересів, просив відкласти розгляд справи.

Отже, позивач ОСОБА_1 не з`являвся в судові засідання 25.07.2019 року, 16.09.2019 року, 09.10.2019 року, 11.11.2019 року та 29.11.2019 року.

Про день та час розгляду справи позивач був повідомлявся належним чином повістками, надісланими рекомендованими листами або шляхом вручення їх представнику, тобто він достовірно знав про дати призначення судових засідань.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Отже, суд першої інстанції, встановивши те, що позивач та його представник, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи в суді першої інстанції, не з`явились у судові засідання, призначені на 25.07.2019 року, 16.09.2019 року, 09.10.2019 року, 11.11.2019 року, 29.11.2019 року, і не надіслали заяви до суду про розгляд справи за їх відсутністю, тому дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду, правильно застосувавши положення статей 223, 257 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував поважність причин неявки ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 29 листопада 2019 року, то дані доводи є безпідставними, оскільки в силу пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку за умови першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В даному випадку право ОСОБА_1 на доступ до суду не є порушеним, оскільки після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, заявник має право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України, тому доводи апеляційної скарги про порушення права заявника на судовий захист є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми процесуального права, оскільки системний аналіз норм статті 223, пункту 3 статті 257 ЦПК України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Оніщук

Судді: С.Г. Копаничук

С.К. Медвецький