РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року м. Рівне

Справа № 569/16417/19

Провадження № 22-ц/4815/154/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот",

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ПрАТ "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 4 листопада 2019 року в складі судді Ковальова І.М., ухвалене в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

28.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивувала тим, що з 14.08.1996 року вона працювала на ПрАТ "Рівнеазот". 24.03.2017 року її було звільнено з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю. На день звільнення заборгованість ПрАТ "Рівнеазот" перед нею по виплаті заробітної плати становила 24129 грн. 92 коп.

Однак, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні відповідачем не було проведено виплату всіх сум, що їй належали від підприємства, у зв`язку з чим вона звернулася в суд з позовом до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Рішенням Рівненського міського суду від 9.02.2018 року її позовні вимоги було задоволено в повному обсязі.

В ході примусового виконання вказаного рішення суду Державною виконавчою службою було стягнуто на її користь присуджені кошти, які були перераховані 26.06.2019 року на її розрахунковий рахунок.

Вважає, що оскільки відповідач після набрання рішенням законної сили в добровільному порядку не здійснив з нею остаточний розрахунок по заробітній платі, то він має сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

З урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.02.2018 року по 20.06.2019 року в сумі 86426,6 грн. та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 4 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.02.2018 року по 20.06.2019 року в розмірі 86426,6 грн. та понесені судові витрати по справі в розмірі 864,27 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідач на час звільнення ОСОБА_1 не здійснив з нею остаточний розрахунок по заробітній платі на час звільнення, а тому ПрАТ "Рівнеазот" зобов`язане сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, після прийняття рішення Рівненським міським судом, тобто за період з 10 лютого 2018 року по 20 червня 2019 року включно на день перерахування грошових коштів.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що мають місце поважні причини та об`єктивні обставини, що мають істотне значення та підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань по виплаті заробітної плати.

Пояснює, що згідно наказу № 293 від 10.04.2017 року було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів підприємства і оголошено вимушений простій. Ці обставини потягли за собою затримку у виплаті нарахованої заробітної плати і вихідної допомоги позивачу і заподіяння йому таким чином шкоди. Натомість ця шкода завдана особі у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожує цивільним правам та інтересам ПрАТ "Рівнеазот", і цю небезпеку за даних умов неможливо усунути іншими засобами, тобто ПрАТ "Рівнеазот", порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діє у стані крайньої необхідності.

Також, вказує на ряд причин та обставин, що підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань по виплаті заробітної плати перед позивачем, зокрема: наявність перед підприємством непогашеної заборгованості за утримання очисних споруд з боку РОВКП "Рівнеоболводоканал", призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив, а також вжиття заходів для оплати заборгованості за газ, відновлення виробництва та збереження 2712 робочих місць.

Покликається на ч.2 ст. 1171 ЦК України, яка передбачає можливість звільнення від відшкодування шкоди повністю або частково з огляду на обставини, за яких ця шкода була заподіяна.

Крім того, підприємство є платником єдиного внеску, який в тому числі розподіляється на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Зауважує, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до Центру зайнятості та отримати допомогу по безробіттю.

Звертає увагу на те, що суми, які вимагає позивач є неспівмірними із сумами, які відповідач заборгував перед ним, а тому розмір середнього заробітку підлягає зменшенню.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким зменшити заявлену до стягнення з нього суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 20000 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та це встановлено судом, що позивач працювала на ПрАТ "Рівнеазот".

Згідно наказу №750-ВК від 21.03.2017 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи з 24.03на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю.

На день звільнення у відповідача існувала перед ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 24129,92 грн.

Однак, належні позивачу суми в день звільнення їй ПрАТ "Рівнеазот" виплачені не були.

Рішенням Рівненського міського суду від 9 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати позов задоволено, стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 нараховану та невиплачену заробітну плату в сумі 24129,92 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 55998,65 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати, нараховану відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати" в сумі 1655,52 грн. та судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Однак, стягнуті суми в тому числі і заборгованість по заробітній платі буди перераховані ПрАТ "Рівнеазот" на картковий рахунок позивача лише 21.06.2019 року.

Дані обставини відповідачем не оспорюється.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вірно виходив із того, що з вини відповідача позивачу не виплачена належна останньому сума зарплати у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а тому наявні правові підстави для застосування норм ст. 117 КЗпП України.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з нею остаточний розрахунок по заробітній платі, із врахуванням заявлених позовних вимог ПрАТ "Рівнеазот" зобов`язане сплатити останній середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 10.02.2018 року, тобто з дня, наступного за днем ухвалення судом попереднього рішення про стягнення середнього заробітку, по 20.06.2019 року, тобто по день, що передує виплаті заборгованості, стягнутої судовим рішенням.

Кількість робочих днів в зазначеному періоді становить 338 днів.

Рішенням Рівненського міського суду від 9 лютого 2018 року, яке набрало законної сили, встановлено, що середньогодинна заробітна плата позивача становить 31,9627 грн.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 255,7 грн. (31,9627 х 8).

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за період з 10.02.2018 року по 20.06.2019 року включно становить 86426,6 грн. (255,7 х 338).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 86426,6 грн.

Вказаний розрахунок та стягнуту судом суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ПрАТ "Рівнеазот" не заперечує та не оспорює, а лише просить її зменшити на підставі ч.2 ст.117 КЗпП України та ч.2 ст. 1171 ЦК України.

Проте, покликання відповідача на наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку, в зв`язку із його не співмірністю із сумою невиплаченої позивачу при звільнені заробітної плати, не заслуговують на увагу, оскільки, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони (ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні (цих) сум.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 23 грудня 2015 року у справі № 6-837цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16.

При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Будь-які дані про наявність між позивачем та відповідачем спору про розмір належних до виплати сум на час звільнення та після нього в матеріалах справи відсутні.

Доводи відповідача про відсутність його вини у невиплаті належних позивачу сум при звільненні в зв`язку з наявністю непогашеної заборгованості РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПрАТ "Рівнеазот", а також неможливістю виробляти продукцію в наслідок обмеження постачання природного газу, є необґрунтованими, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків розрахунку із звільненим працівником у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України, є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі, так як вказана правова норма передбачає підстави для звільнення від відшкодування шкоди, а не від відповідальності роботодавця за невиплату належних працівнику сум при звільненні, а тому не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Звернення до центру зайнятості після звільнення для отримання виплати допомоги по безробіттю є правом, а не обов`язком позивача та не впливає на обов`язок відповідача виплатити працівнику середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновок суду і впливали на його законність.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ПрАТ "Рівнеазот".

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 4 листопада 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 4 лютого 2020року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Гордійчук С.О.