Справа № 2610/8196/2012
Провадження № 4-с/761/67/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представника заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві скаргу адвоката в інтересах ОСОБА_5 на дії та рішення заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва Магди Світлани Григорівни, заінтересовані особи: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні №52415363, -

.

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 скаржник ОСОБА_5 звернувся Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою на дії та рішення заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва Магди Світлани Григорівни, заінтересовані особи: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні №52415363, в якій просив суд: визнати протиправними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва Магди Світлани Григорівни (надалі по тексту - державний виконавець) щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.11.2019 року (надалі по тексту - оскаржувана постанова) у виконавчому провадженні №52415363 та скасувати відповідну постанову і зобов`язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження №52415363.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 08.10.2013 року було стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі- 4428582 грн. 73 коп. При цього, за вказаним кредитом скаржник у цій справі виступає поручителем. З іншого судового рішення скаржнику стало відомо, що наступний стягувач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вже задовольнив свої вимоги, звернувши стягнення на предмет іпотеки по кредитному договору, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що була оцінена в 201 198 доларів США.

Між тим, державний виконавець про це жодним чином не проінформував скаржника, погасивши за рахунок реалізація майна заборгованість по кредиту. В той же час, державний виконавець 26.11.2019 року виніс оскаржувану постанову щодо ОСОБА_5 , звернувши стягнення на заробітну плату і інші доходи боржника у розмірі - 20 % до виплати суми боргу 4873333,55 грн., яка у зв`язку з реалізацію предмета іпотеки вочевидь не відповідає дійсності. Відтак, відбувається подвійне стягнення боргу, а за умовами п.15 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», ч.2 ст.589 ЦК України державний виконавець,отримавши кошти від реалізації предмету іпотеки, повинен був винести постанову про закінчення виконавчого провадження. З огляду на це, дії державного виконавця є неправомірними та оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

До суду від відділу примусового виконання рішень центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких сума заборгованості по кредиту була визначена у валюті кредиту, а тому позичальник повинен повернути таку ж суму у іноземній валюті, а про реалізацію предмету іпотеки - квартири ОСОБА_3 державному виконавцю стало відомо після ознайомлення із змістом вимог скарги у цій справі. Ні стягувач, ні боржник не повідомили державного виконавця про про реалізацію майна, але за даними виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_3 , на рахунок стягувача було перераховано кошти в сумі - 838 663,52 грн. боргу та 83 866,35 грн. коштів виконавчого збору. По виконавчому провадженню №52415363, де боржником є ОСОБА_5 стягнуто і перераховано на рахунок стягувача кошти в сумі - 19 260,37 грн. та 1967,84 грн. виконавчого збору. По підрахункам виконавця залишок боргу по кредиту і неустойки становить понад 5 млн.грн.

У судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі з викладених у ній підстав.

Суб`єкт оскарження до суду свого представника не направив, хоча про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання свого представника не направив, хоча був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 450 ЦПК України).

Ухвалою суду від 26.12.2019 року у цій справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 31.01.2020 року у цій справі було залишено без розгляду вимоги скарги за п.1 про зупинення стягнення з ОСОБА_5 .

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника та державного виконавця, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в судовому засіданні, в кінці вересня 2016 року на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві надійшов виконавчий лист № 2610/8196/2012 від 08 травня 2014 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитом в загальній сумі - 4 428 582,73 грн. та судовий збір.

03.10.2016 року з метою виконання вищезазначеного виконавчого документа державним виконавцем Шатохіним О.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 52415363), копії якої направлено сторонам.

Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.11.2019 року у виконавчому провадженні №52415363, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва Магдою Світланою Григорівною було звернуто стягнення на доходи скаржника у розмірі - 20% до виплати загальної суми боргу в сумі - 4873333,55 грн.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

При цьому, як вбачається зі змісту решення Шевченківського районного суду м.Києва від 01.10.2018 року, що набуло законної сили згідно постанови Київського апеляційного суду від 04.02.2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_4 , третя особи:ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватний нотаріус КМНО Тверська І.В. про визнання прилюдних торгів недійсними, то у вказаних судових ріщеннях було встановлено, що 10.05.2017 року були призначені повторні торги з продажу іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 , де її було реалізовано, визначено покупця і на його ім.»я було складено акт про продаж квартири. На підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В. було зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 .

За умовами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому, як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження №45368801, то за наявною інформаційною довідкою 23.05.2017 року надійшли кошти в рахунок погашення боргу у розмірі - 838663,52 грн. на користь стягувача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задовлення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, а також витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено законом (ст.589 ч.2 ЦК України).

Відтак, в судовому засіданні було встановлено факт реалізації предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредиту і сплату коштів за її реалізацію стягувачу.

Обгрунтовуючи свої вимоги, скаржник ОСОБА_5 зазначає, що має місці подвійне стягнення коштів з нього, оскільки відбулась реалізація предмета іпотеки та надалі продовжується стягнення з нього коштів з заробітної плати, хоча виконавче провадження повинно бути закінчено.

Умовами ч.2 ст.51 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна недостатньо для задовлення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі п.15 ч.1 ст.39 цього Закону.

Згідно вимог п.15 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставного майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставне майно), недостатньо для задовлення вимог стягувача-заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотеко держателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

Аналізуючи вказані вимоги закону у їх сукупності із викладеними обставинами у справі слід зазначити, що за наслідками реалізації предмету іпотеки та направлення за рахунок його продажу коштів на рахунок стягувача виконавче провадження підлягає закінченню.

Відтак, жодних виконавчих дій після цього у виконавчому провадження проведено бути неможе, що є наслідком визнання таких дій неправомірними, зокрема, у цій справі - дій заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва Магди Світлани Григорівни щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.11.2019 року, а також скасування такої постанови.

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи скаргу у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення скарги шляхом визнання дій неправомірними та скасування оскаржуваної постанови.

У той же час, суд не вбачаєє підстав для зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки за умовами ст.451 ЦПК України та у відповідності до загальних положень Закону України «Про виконавче провадження» прийняття відповідних рішень та винесення процесуальних документів державним виконавцем є виключно його декреційними повноваженнями, в які суд втручатись не вправі.

При цьому, прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження або відмову у його прийнятті є його процесуальним рішенням, яке може бути оскаржено до суду в подальшому у разі порушенням таким рішенням прав учасників виконавчого провадження. Між тим, на даний час порушень прав заявника такими діями або бездіяльністю державного виконавця не доведенною як у відсутність дій та його бездіяльності, а також у зв`язку з тим, що час державний виконавець у цій справі згідно своїх письмових пояснень зазначив, що про реалізацію предмету іпотеки на торгах йому стало відомо під час розгляду вказаної справи судом.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст.ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України,Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

скаргу адвоката в інтересах ОСОБА_5 на дії та рішення заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва Магди Світлани Григорівни, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва Магди Світлани Григорівни щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.11.2019 року у виконавчому провадженні №52415363.

Скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.11.2019 року у виконавчому провадженні №52415363, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м.Києва Магдою Світланою Григорівною.

В задоволенні іншої частини скарги про зобов`язання вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження №52415363, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи або без участі учасників зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту вказаного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

повний текст виготовлено 05 лютого 2020 року