Справа № 581/561/20
Провадження № 2/581/147/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2020 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської областіу складі судді Сізова Д.В.,

з участю секретаря судового засідання Самілик Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши увідкритомусудовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липоводолинської селищної ради Сумської області

про визнання права власності на нежитлове приміщення за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

16 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує такими обставинами.

Перебуваючи з 8 лютого 1974 року по 23 лютого 2018 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , та за період спільного проживання з чоловіком, ними 15 червня 2010 року було придбані у власність у ПАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» будівельні матеріали, з яких була побудована нежитлова будівля складу, площею 522,2 кв.м по АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу було оформлено на ім`я її чоловіка ОСОБА_3 , до укладення якої ним сплачено їх повну вартість в розмірі 20000 грн., шляхом внесення грошових коштів у формі оплати на банківський рахунок ЗАТ «БУ № 9 «Полтаванафтогазбуд».

Із перших днів придбання будівлі вони використовували її за призначенням, як складське приміщення у їхній господарській діяльності. 5 червня 2013 року на її замовлення було виготовлено технічний паспорт на цей склад. Із 2010 року вони відкрито володіли та користувалися даною будівлею, як складським приміщенням, сплачували вартість спожитої електроенергії, здійснювали його капітальний та поточні ремонти тощо.

28 травня 2014 року вказаному нежитловому приміщенню присвоєно зазначену поштову адресу. На даний час приміщення складу не належить до комунальної власності територіальної громади та не перебуває на балансі комунальних підприємств.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого вона прийняла спадщину та належним чином оформила свої права на частину спадкового майна.

У липні 2020 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка на 1/2 частку вказаної будівлі складу, однак отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва, з огляду на те, що вказане майно не входило до складу спадкового майна, що залишилася після смерті чоловіка та не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вони не здійснили державної реєстрації придбаного нерухомого майна.

Нормами частин першої та четвертої статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Вважаючи, що настали обставини, передбачені ч. 1 ст. 344 ЦК України, ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - нежитлове приміщення будівлю складу, площею 522,2 кв.м по АДРЕСА_2 .

У судовому засідання позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву у якій вказав про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 8 лютого 1974 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб (а.с.10).

15 червня 2010 року у простій письмовій формі між ЗАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтобуд» та ОСОБА_3 укладено угоду, відповідно до якої останній придбав цегляну будівлю по АДРЕСА_3 , за ціною будівельних матеріалів в розмірі 20000 грн. (а.с.11).

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 2 червня 2010 року ОСОБА_3 сплатив ЗАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтобуд» 20000 грн. за розбирання цегляної будівлі (а.с.12).

5 червня 2013 року КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , відповідно до якого за вказаною адресою розташована будівля складу літ. «А-1», загальною площею 522,2 кв.м, та складається з: коридору №1, площею, 15,4 кв.м; кабінету №2, площею 19,4 кв. м; кабінету №3, площею 12,8 кв. м; побутового приміщення №4, площею 15,2 кв. м; санвузлу № 5, площею 2,9 кв. м; тамбуру № 6, площею 13,1 кв. м; складу №7, площею 30,1 кв. м; складу № 8, площею 208,6 кв. м, гаражу № 9, площею 107,3 кв. м; гаражу № 10 , площею 28,1 кв. м, складу № 11, площею 69,3 кв. м (а.с. 13-19).

Рішенням виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради від 28 травня 2014 року № 62, вказаному нежитловому приміщенню присвоєно поштову адресу - 1 АДРЕСА_3 (а.с. 20).

Із листа ЗАТ Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» без дати вбачається, що цегляна будівля по АДРЕСА_3 продана на підставі угоди купівлі-продажу від 15 червня 2010 року по ціні будівельних матеріалів в сумі 20000 грн. (а.с. 21).

Із довідки Липоводолинської селищної ради від 29 травня 2014 року № 1575 вбачається, що будівля по АДРЕСА_1 не належить до комунальної власності територіальної громади селища та не перебуває на балансі комунальних підприємств територіальної громади селища (а.с. 22).

Листом ПрАт «Будівельне управління №9 «Полтаванафтогазбуд» від 25 січня 2018 року № 6 повідомило ОСОБА_3 на його звернення про те, що після продажу 15 червня 2010 року будівлі по АДРЕСА_3 , вона була знята з обліку основних матеріальних цінностей товариства, документи на неї втрачені (а.с. 30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 23).

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11 квітня 2018 року Липоводолинською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа №55/2018 (а.с. 24).

21 січня 2019 року ОСОБА_1 отримала чотири свідоцтва про право на спадщину за законом, на належні ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 , земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,8300 га, легковий автомобіль та кошти на банківських рахунках (а.с. 25-28).

9 липня 2020 року ТОВ «Ерестей» надало звіт з незалежної оцінки майна, відповідно до якого нежитлова будівляпо 1-му провулку АДРЕСА_3 , загальною площею 522,2 кв.м, становить 39165 грн. (а.с. 31).

Рішенням Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області від 28 травня 2020 року нежитлова будівля по АДРЕСА_1 узята на облік, як безхазяйне майно. 10 червня 2020 року вказані відомості занесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно достатті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації (ч. 1 ст. 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 264 ЦПК України).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Договір купівлі-продажу спірної нерухомості, який би відповідав положенням ст. 640 ЦК України (у редакції станом на час укладення договору) у матеріалах справи відсутній. Відповідно жодних прав та обов`язків покупця цього майна у позивача не виникло.

Так, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які у сукупності повинен довести позивач (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), є:

законність об`єкту володіння;

добросовісність заволодіння;

відкритість володіння;

давність володіння та його безперервність (строк володіння);

безтитульність володіння.

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги, що добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, суд вважає, що придбаваючи спірне майно у якості будівельних матеріалів та згодом вирішивши не розбирати його та володіти нежитловим приміщенням, як об`єктом нерухомості, вони не могли не знати про те, що володіють ним без законних на те підстав, тобто неправомірно, оскільки жодних правовстановлюючих документів на це майно у них не було.

Крім того, згідно з ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Встановлені судом обставин справи свідчать про наявність права позивача на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на приміщення складу, однак не як на об`єкт нерухомого майна, оскільки до проведення державної реєстрації права власності у встановленому законом порядку право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) цього приміщення. ОСОБА_1 у позові просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю складу, однак законом в даному випадку це не передбачено.

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення суду складено 19 серпня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач:Липоводолинська селищна рада Сумської області; вул. Роменська, 10, селище Липова Долина, Сумська область; .

Суддя Д. В. Сізов