справа № 691/853/20
провадження № 2/691/436/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

встановив :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Городище Черкаської області, померла її рідна баба ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, серії НОМЕР_1 , актовий запис №271. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 . Для того, щоб оформити право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , звернулась до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 21 травня 2020 року державний нотаріус Городищенської державної нотаріальної контори Бідна М.О., з урахуванням відмови від спадщини дочки ОСОБА_3 , яка відмовилась на її користь, видала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_4 на спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом р.№804, Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі за №60260953. Належність житлового будинку по АДРЕСА_1 підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №209708481 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 203). У будинку зареєстрована, але фактично не проживає її мат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з вересня 2000 року і по даний час не проживає, особистого майна в ньому не має, в утримані житла участі не приймає. Те, що ОСОБА_3 зареєстрована, але не проживає по АДРЕСА_1 підтверджується актом від 18 липня 2020 року, Будинковою Книгою для прописки громадян та довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради від 20 липня 2020 року №2189. Сплачує комунальні послуги за тарифами розрахованими і на зареєстровану в будинку ОСОБА_3 .. Крім того, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, має намір продати належний їй будинок, проте укласти договір купівлі - продажу не має можливості, по причині зареєстрованої в ньому ОСОБА_3 .. Як власник будинку, не може в повному обсязі використати своє право власності на будинок. Врегулювати дане питання в добровільному порядку не вбачається за можливе, оскільки ОСОБА_3 ігнорує її прохання на добровільне зняття з реєстрації, а тому я прийняла рішення звернутись до суду.

В підготовче засідання, позивач не зявилася, через канцелярію суду подала заяву від 04 серпня 2020 року №3633/20 про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Участь в судовому засіданні взяв її представник ОСОБА_1 , який позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Відповідач, будучи вчасно та належним чином повідомленою про розгляд цивільної справи, шляхом надіслання судової повістки та розміщення оголошення про виклик до суду, на офіційному веб-сайті Городищенського районного суду Черкаської області, у судове засідання не з`явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, як і не надіслала заяв чи то клопотань про розгляд справи у її відсутність або перенесення розгляду.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення відповідача, суд, приймає рішення про можливість розгляду справи у її відсутність.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, розглянувши заяву позивача, заслухавши представника позивача, враховуючи належне повідомлення відповідача, відсутність від нього відзиву, заперечення, чи то клопотань про необґрунтованість позовних вимог, беручи до уваги свідчення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які посвідчили, що відповідач ОСОБА_3 в будинку по АДРЕСА_1 не проживає, доглядала ОСОБА_4 позивач ОСОБА_2 , як і на даний час здійснює догляд за будинком та сплачує комунальні послуги, вбачає підстави до розгляду цивільної справи у підготовчому засіданні, згідно до ст.200 ЦПК України, та дослідивши докази у справі вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 265 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову.

Предметом вимоги позивача ОСОБА_2 є визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, згідно до права визначеного ст.ст.47,48 Конституції України, ст.9 Житлового Кодексу України, ст.ст.317,319,391 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено, як в добровільному порядку так і в примусовому, тобто, в судовому порядку, на підставі рішення суду про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Правова позиція Європейського Суду з прав людини, а саме пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла, що охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав («Пауэлл и Рейнер проти Об`єднаного Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статус зазначених рішень остаточне. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров"я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод.

У національному законодавстві та судовій практиці право на житло гарантоване людині ст. ст.47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. За статтею 9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ст. 319 ЦК України. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, надано розяснення щодо підстав визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Із зазначеного розяснення та відповідно до ст. 107 Житлового Кодексу України, де зазначено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, випливає, що наймач або члени його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову. Як зазначено вище, в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Як встановлено судом та підтверджено наданими доказами у справі, позивач, згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , 02 листопада 1990 року, у графі батьки зазначено батька ОСОБА_7 та матір ОСОБА_8 (а.с.9). Як пояснив представник позивача, зміна прізвища матері ОСОБА_8 відбулася у зв`язку із реєстрацією шлюбу. Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 , позивач 17 липня 2010 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с.10). ОСОБА_4 була рідною бабою позивача та згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11). Після смерті ОСОБА_4 , позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 травня 2020 року, реєстр №804 (а.с.12), відповідно до якого позивач є власником будинку по АДРЕСА_1 (а.с.12). Зазначене свідоцтво зареєстровано у Спадковому реєстрі, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21 травня 2020 року №60260953 (а.с.13), як і підтверджується право власності позивача на вище вказаний житловий будинок Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14). Згідно Акту від 18 липня 2020 року, сусіди ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зазначили, що відповідач ОСОБА_3 з 17 вересня 2000 року і по даний час в будинку по АДРЕСА_1 фактично не проживає (а.с.15). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області від 20 липня 2020 року №2189, у будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.16). Як вбачається із копії Будинкової Книги для прописки громадян, проживаючих в будинку по АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в будинку і знятою з реєстрації не значиться (а.с.17-21). Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_2 (а.с.26-28). Відповідно до Договору на технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи газопостачання побутового споживача №340049000 від 24 червня 2020 року, вказаний Договір укладений між АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» та ОСОБА_2 , як замовником, що підтверджує оплату саме нею комунальних послуг за газопостачання (а.с.25).

З врахуванням вищенаведеного, оцінивши надані суду докази, слід прийти до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, яке належить позивачу, остільки в ньому не проживає більше року, не користується ним, не здійснює догляду.

Позов підтверджується: копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 ; копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 ; копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 травня 2020 року, реєстр №804; копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21 травня 2020 року №60260953; копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копією Акту від 18 липня 2020 року; копією довідки Виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області від 20 липня 2020 року №2189; копією Будинкової Книги для прописки громадян, проживаючих в будинку по АДРЕСА_1 ; копією Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; копією Договору на технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи газопостачання побутового споживача №340049000 від 24 червня 2020 року.

Керуючись ст.ст.47,48 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, ст. 9 Житлового кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 200, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування будинком по АДРЕСА_1 .

Копію рішення направити учасникам справи, для відому.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Суддя О. М. Савенко