Постанова

Іменем України

30 січня 2020 року

м. Київ

Справа № 695/743/17

Провадження № 14-593цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачаТкачука О.С.,

суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Власова Ю.Л., Гриціва М.І., Єленіної Ж.М., Золотнікова О.С., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Пророка В.В., Рогач Л.І., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.

розглянула у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію права власності за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2018 року, прийняту у складі суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

1. У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. (далі - нотаріус), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс»; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 27 листопада 2015 року № 12247180 про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

1.1. Позов мотивовано тим, що 26 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2301/09085/88-1099, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 39 тис. доларів США.

1.2. На забезпечення належного виконання вказаного кредитного договору ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір № 2301/0908/88-1099-Z, відповідно до якого остання передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

1.3. ОСОБА_2 своїх зобов`язаньналежним чином не виконав, а тому рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2012 року стягнуто солідарно з ньогота ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 291 999 грн 36 коп.

1.4. За договором факторингу від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги щодо заборгованості за кредитнимидоговорами, а також і право за іпотечними договорами, зокрема договором від 26 вересня 2008 року № 2301/0908/88-1099-Z.

1.5. 27 листопада 2015 року нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 26526032, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

1.6. Указані дії нотаріуса позивач вважає незаконними, оскільки 17 листопада 2013 року боржник за основним зобов`язанням помер, а тому іпотека, на думку позивача, припинилася у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

1.7. Позивач також зазначила, що при реєстрації права власності на предмет іпотеки дії нотаріуса були незаконні, оскільки останній не перевірив відомостей, які містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про боржника, адже в разі відсутності спадкоємців договір іпотеки вважається припиненим зі смертю боржника за основним зобов`язанням.

1.8. Крім того, оскаржуване рішення прийнято всупереч нормам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а реєстрація права власності повинна вчинятися відповідним територіальним органом державної реєстрації прав. Таким чином, відповідач не мав передбачених чинним законодавством підстав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

3. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки дослідженню підлягають не спірні договірні правовідносини, а дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

4. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2018 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2018 року скасовано, провадження у справі закрито з підстав, передбачених ч. 1 ст. 377, п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

5. Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії нотаріуса як державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

7. Касаційна скарга мотивована тим, що зазначена цивільна справа стосується правовідносин, які випливають з цивільно-правової угоди, а саме іпотечного зобов`язання, і такий спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Позиція інших учасників справи

8. ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому просить відмовити у її задоволенні.

Рух справи в суді касаційної інстанції

9. 11 липня 2019 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

10. 04 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду призначив справу до розгляду.

11. 18 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відповідно до ч. 6 ст. 403 ЦПК України передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

12. Відповідно до ч. 6 ст. 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

13. Ураховуючи те, що заявник оскаржує судове рішення з підстав порушення правил суб`єктної юрисдикції, справа підлягає розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

14. 09 жовтня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла зазначену справу до провадження та призначила до розгляду в порядку письмового провадження.

Позиція Великої Палати Верховного Суду

15. Велика Палата Верховного Суду, заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та матеріали справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

16. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

17. Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

18. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

19. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

20. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову до суду, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

21. Аналогічна норма закріплена й у ч. 1 ст. 19 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII).

22. Таким чином, в порядку цивільного судочинства розглядаються спори, що виникають із приватноправових правовідносин.

23. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, до яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України; далі - КАС України у редакції Закону № 2147-VIIІ).

24. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України (у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

25. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України (у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду) суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

26. Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

27. Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України у редакції Закону № 2147-VIIІ, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

28. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

29. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

30. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

31. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

32. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

33. У даній справі спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою) у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартири позивача, а отже, існує спір про право, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися за правилами ЦПК України.

34. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 826/366/16 (провадження № 11-96апп18), від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15 (провадження № 11-192апп18), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18).

35. Пунктом 2 ч. 1 ст. 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

36. Згідно із ч. 6 ст. 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

37. Оскільки суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до помилкового закриття провадження у цій справі, постанова Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

38. Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

39. Оскільки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що справу необхідно направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд не здійснює розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 402-404, 409, 411, 416 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до Черкаського апеляційного суду.

Постанова Великої Палати Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.С. Ткачук

Судді: Н.О. Антонюк В.С. Князєв

С.В. Бакуліна Л.М. Лобойко

В.В. Британчук Н.П. Лященко

Ю.Л. Власов О.Б. Прокопенко

М.І. Гриців В.В. Пророк

Ж.М. Єленіна Л.І. Рогач

О.С. Золотніков В.Ю. Уркевич

О.Г. Яновська