Справа 206/6102/19
Провадження 2/206/150/20
03 лютого 2020 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Кушнірчук Р.О.,
при секретареві Воронюк А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
04 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 в обґрунтування якого зазначила, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 18 липня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі під № 1-1021 її сину ОСОБА_2 належить домоволодіння АДРЕСА_1 ). В належному йому домоволодінні на теперішній час зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є його знайомим. Однак відповідач не проживає в домоволодінні та ніколи не проживав. Не несе витрат на його утримання, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі не має. Комунальні платежі нараховуються згідно зареєстрованих осіб, що тягне за собою певні незручності. Реєстрація відповідача в домоволодінні буд. АДРЕСА_1 ) створює її сину перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном. Зазначені обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом, в якому вона просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року по справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження та у якості третьої особи залучено Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.
Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалити заочне рішення).
Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини домоволодіння від 18 липня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі під № 1-1021 належить 68/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ) (а.с.24-26).
Відповідно до копії довідки акту огляду медико соціальною експертною комісією, ОСОБА_2 має першу групу інвалідності з 06 травня 2019 року за загальним захворюванням та потребує постійного стороннього догляду (а.с.11).
Згідно довідки голови квартального комітету № 149 від 28 жовтня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований позивач ОСОБА_2 . За зазначеною адресою також зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , який за місцем реєстрації ніколи не проживав і не проживає (а.с.19).
Згідно відомостей адресно довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_2 (а.с.29).
Позивач в обґрунтування позову зазначає, що відповідач не зважаючи на те, що ніколи за місцем реєстрації не проживав та наразі не проживає, залишається зареєстрованим в ньому, добровільно знятись з обліку не бажає, чим порушує законні права та інтереси позивача.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожні фізичній або юридичній особі гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
За положеннями ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут (у тому числі на право проживання) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають значення.
З огляду на те, що з моменту реєстрації відповідача у належному ОСОБА_2 будинку останній в ньому не проживав, не був пов`язаний з позивачем спільним побутом та не являється членом його сім`ї, право відповідача на користування належним позивачу житловим будинком - підлягає припиненню відповідно до положень ст. 391 та ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України (припинення права користування чужим майном за рішенням суду на вимогу власника майна).
Приходячи до такого висновку, суд враховує аналогічну правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року по справі 6-2931 цс 16.
Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Припинити право користування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 768,40 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук