справа № 373/1803/19-ц головуючий у суді І інстанції Рева О.І.
провадження № 22-ц/824/9240/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києві та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києві та Київській області звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит від 22 березня 2019 року № 1994_020 у розмірі 94 953 грн. 05 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 березня 2019 року між сторонами укладено договір про споживчий кредит № 1994? 020, на умовах якого банк надав позичальнику кредит в загальному розмірі 90 000 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21 березня 2024 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. Банк виконав взяті на себе зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти в строк та в розмірі, встановленому кредитним договором. Проте, відповідач не виконував умови кредитного договору в частині сплати кредиту та процентів, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 23 серпня 2019 року становить 94 953 грн. 05 коп., що складається із загальної суми простроченого кредиту, загальної суми прострочених нарахованих відсотків, пені за несвоєчасну сплату кредиту, пені за несвоєчасну сплату процентів, 3 % річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу, 3 % річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2020 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києві та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що кошти йому фактично не надавалися позивачем. Грошових коштів відповідач фактично не отримував, так як з 2019 року перебуває на обліку у лікаря психіатра, а з 04 червня 2019 року по 12 серпня 2019 року проходив лікування в КЗ КОР «ОПНМО», а тому помилково зазначив у відзиві той факт, що фактично отримав кошти. Насправді відповідач не отримував гроші, а кредитний договір був безгрошовий. Кошти на рахунок відповідача не надходили. Помилкове визнання позовних вимог не може бути підставою для їх задоволення. Судом не було надано оцінку тому факту, що з 12 серпня 2019 року відповідач проходить курс реабілітації у Євангельському Центрі соціальної реабілітації при МБФ «Варнава». Суд першої інстанції не зупинив провадження у справі, хоча відповідач просив його про це, так як перебуває на реабілітації.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 березня 2019 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 568 від 05 червня 2019 року, змінив тип публічного акціонерного товариства та був перейменований в АТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 1994? 020 про надання останньому коштів в розмірі 90 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 56 % річних на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21 березня 2024 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами договору, що врегульовано п. 2.2 договору (а.с.15).

Згідно з розрахунку, наданого банком, заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 23 серпня 2019 року становить 94 953 грн. 05 коп., що складається із загальної суми простроченого кредиту - 86 994 грн. 66 коп., загальної суми прострочених нарахованих відсотків - 6 139 грн. 60 коп., пені за несвоєчасну сплату кредиту - 1 505 грн. 48 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів - 166 грн. 15 коп., 3 % річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу - 132 грн. 62 коп., 3 % річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам - 14 грн. 54 коп. (а.с.7).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що хоча банк і не надав суду письмових доказів про отримання відповідачем коштів за кредитним договором та будь-якого фінансового документу про перерахування банком позичених коштів на рахунок відповідача справа не містить, проте, отримання кредитних коштів у розмірі 90 000 грн. визнано самим відповідачем у відзиві на позов. Отже, відповідачем не оспорюється кредитний договір у зв`язку з його безгрошовістю. Відповідач порушив умови договору в частині неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення простроченої заборгованості.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 90 000 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21 березня 2024 року.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду кредитну заяву 310854461 , договір про споживчий кредит та розрахунок заборгованості.

Отримавши копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами, ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно 22 березня 2019 року між ним та банком було укладено договір про споживчий кредит, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 90 000 грн. на строк 60 місяців. Зі змісту відзиву вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з позовними вимогами лише з тих підстав, що всупереч умовам договору позивач не вів з ним жодних переговорів, а одразу звернувся до суду. Стороні позивача необхідно було б довідатися про причини несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань. Відповідач зазначив, що він не міг своєчасно виконувати зобов`язання за станом здоров`я, тобто, з поважних причин.

Отже, вказані відповідачем обставини свідчать про визнання ним факту укладення кредитного договору та отримання коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У зв`язку з визнанням відповідачем факту укладення кредитного договору та отримання ним коштів, у банку не було обов`язку доводити письмовими доказами факт отримання відповідачем коштів за кредитним договором та надавати будь-які фінансові документи про перерахування банком позичених коштів на рахунок відповідача.

Отже, висновки суду в частині, що банком не подані докази про отримання відповідачем коштів за кредитним договором та будь-якого фінансового документу про перерахування банком позичених коштів на рахунок відповідача є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Апеляційний суд частково погоджується з висновком суду, що визнання позову відповідачем в частині заборгованості по простроченому кредиту, прострочених нарахованих відсотках та пені не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а, відтак, в силу вимог ст. ч. 4 ст. 206 ЦК України є підставою до задоволення позову в цій частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що грошових коштів він фактично не отримував, так як з 2019 року перебуває на обліку у лікаря психіатра, а з 04 червня 2019 року по 12 серпня 2019 року проходив лікування в КЗ КОР «ОПНМО». Відповідач зазначає, що він помилково зазначив у відзиві той факт, що фактично отримав кошти. Насправді відповідач не отримував гроші, а кредитний договір був безгрошовий. Судом не було надано оцінку тому факту, що з 12 серпня 2019 року відповідач проходить курс реабілітації.

У той же час, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 82 ЦПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною.

Перебування відповідача на обліку у психіатра, проходження ним лікування та реабілітації не є доказом, що визнання позову відповідачем відбулось внаслідок помилки, яка має істотне значення.

У даному випадку зазначені відповідачем обставини можуть свідчити про тяжкий матеріальний стан останнього та не стосуються питань визнання фактичних обставин отримання кредиту.

Також, ОСОБА_1 вказує на те, що він просив зупинити провадження у справі, так як перебуває на реабілітації, однак, суд цього не зробив.

Статтями 251, 252 ЦПК України передбачено випадки, коли у суду виникає обов`язок зупинити провадження, а також випадки коли суд наділений правом на зупинення провадження. Згідно з вимогами зазначених статей суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу.

Заявляючи клопотання про зупинення провадження у справі, ОСОБА_1 не надав суду належного доказу того, що стан його здоров`я виключає можливість явки у судове засідання. Крім того, зупинення провадження у випадку захворювання учасника справи є правом, а не обов`язком суду.

По суті заявлених позовних вимог апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами укладеного між сторонами договору банк надав позичальнику кредитні кошти до 21 березня 2024 року. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право банку на дострокове повернення кредиту та сплати всієї суми нарахованих процентів у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором передбачено пунктом 3.9.1 договору.

Пунктом 4.3.3 передбачено, що позичальник зобов`язаний у випадку порушення умов цього договору сплатити неустойку.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 86 994 грн. 66 коп., за простроченими відсотками у розмірі 6 139 грн. 60 коп., а також пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 1 505 грн. 48 коп. та пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 166 грн. 15 коп., що разом становить 94 805 грн. 89 коп., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідач не надав доказів того, що розмір зазначених сум є меншим та розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не оспорював.

У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача 3 % річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу у розмірі 132 грн. 62 коп. та 3 % річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам у розмірі 14 грн. 54 коп.

В цій частині визнання позову суперечить вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зазначено, що згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Проценти за користування кредитом - проценти які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами», розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України.

Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами -проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

У правовідносинам, що виникли між сторонами, відповідач правомірно користувався грошовими коштами на підставі укладеного кредитного договору, а, відтак, він має сплатити позивачу проценти на підставі ст. 1048, 1054 ЦК України. Три відсотки річних за ст. 625 ЦК України стягненню не підлягають, оскільки нараховані банком за час чинності кредитного договору, тобто, за час правомірного користування коштами, за який відповідачу нараховані відсотки.

У пункті 8.3 кредитного договору сторони погодили, що за порушення взятих на себе зобов`язань позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню. Тобто, за прострочення сплати певних платежів під час чинності кредитного договору на відповідача покладено обов`язок сплачувати пеню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних від прострочених сум заборгованості, нарахованої за час чинності кредитного договору, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково вважав обґрунтованими вимоги позивача в цій частині.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 921 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (99,8 %) на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 1 917 грн. 16 коп. При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 2 881 грн. 50 коп. та на його користь підлягає стягненню з позивача судовий збір пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, а саме у розмірі 5 грн. 76 коп. Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між сумою, яку має сплатити позивач відповідачу та сумою, яку останній має сплатити на користь позивача. Така різниця становить 1 911 грн. 40 коп. (1 917,16-5,76).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2020 року скасувати та прийняти постанову.

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києві та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києві та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», місце знаходження - вул. Володимирська, 27, у м. Київ, ідентифікаційний код 09322277, заборгованість за договором про споживчий кредит № 1994_020 від 22 березня 2019 року у розмірі 94 805 (дев`яносто чотири тисячі вісімсот п`ять) гривень, 89 копійок та судовий збір у розмірі 1 911 (одна тисяча дев`ятсот одинадцять) гривень, 40 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судове рішення складено 20 серпня 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.