ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/21/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/12328/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 березня 2019 року (повне судове рішення складено 06 квітня 2019 року, суддя Логінова С.М.) у справі за позовом заступника прокурора Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури зазначав, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна: автогаража, загальною площею 249,9 кв.м. по АДРЕСА_1 і для обслуговування вказаного нерухомого майна рішенням 1-ї сесії міської ради від 20.07.2016 року №56 відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 1117 кв.м. Проте, прокурор вказує, що ОСОБА_1 договір оренди вказаної земельної ділянки не укладав, орендної плати за користування землею не сплачував, хоча земельну ділянку використовує з часу оформлення права власності на нерухоме майно у 2002 році по даний час. Прокурор вважає, що відповідач своєю протиправною поведінкою, яка виразилась у використанні земельної ділянки без правовстановлюючих документів, позбавив власника земельної ділянки: Хмельницьку міську раду права отримати дохід в розмірі орендної плати, внаслідок чого до місцевого бюджету не надійшли кошти за користування земельною ділянкою. Згідно акту виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення розміру збитків за фактичне використання ОСОБА_1 земельної ділянки без правовстановлюючих документів, міській раді завдано збитків в розмірі 133 720,45 грн. І оскільки, Хмельницькою міською радою самостійно заходи на усунення наведених порушень не вживалися, тому це є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду із позовом в інтересах держави в особі вказаного органу місцевого самоврядування. Зважаючи на викладене, прокурор просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Хмельницької міської ради 133 720,45 грн. збитків, завданих використанням земельної ділянки по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів.

17 вересня 2018 року заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури подав до суду заяву про зміну підстав позову та просив змінити підстави позову і застосувати до спірних правовідносин приписи ст. 1212 ЦК України, які визначають загальні положення про зобов`язання у зв`язку із набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави.

В жовтні 2018 року прокурор Хмельницької місцевої прокуратури подав до суду заяву, в якій просив залишити клопотання від 17.09.2018 року без розгляду.

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2015 року по 05.06.2015 року, що становить 16236,87 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 березня 2019 року позов заступника прокурора Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хмельницької міської ради грошові кошти у сумі 117483 грн. 58 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав оцінку тій обставині щодо відсутності у прокурора законних підстав для звернення до суду із цим позовом в інтересах Хмельницької міської ради, адже прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може та бажає захищати інтереси держави. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що в суді першої інстанції позивач подав заяву про зміну підстав позову, але її відкликав у зв`язку із пропуском встановлених ЦПК України строків, тому суд позбавлений був можливості за власною ініціативою змінювати підстави позову та зобов`язаний був вирішувати спір в межах заявлених позовних вимог, оскільки в протилежному випадку порушується принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом. В апеляційні скарзі апелянт посилається, крім іншого, на правові позиції, що викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 629/4628/16 від 23.05.2018 р., №925/230/17 від 20.09.2018 р. та №922/3412/18 від 20.11.2018р., що мають бути враховані при постановленні судового рішення. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Хмельницька місцева прокуратури погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Позивач зазначає, що Хмельницька міська рада, яка є уповноваженим державою органом на здійснення функцій власника землі, не дивлячись на тривале порушення відповідачем земельного законодавства, маючи відповідні повноваження для захисту порушення інтересів, з позовом не зверталась. І ця бездіяльність міської ради стала підставою для звернення прокурора із позовом. Прокурор на обґрунтованість свого представництва в суді також вказує, що він виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. І подання позовної заяви прокурора також спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - платності користування землями комунальної власності. Крім того, прокурор посилається на правові позиції Верховного Суду по справах №4/166б від 02.10.2018 р., №190/3486/18 від 16.04.2019 р., №915/20/18 від 08.02.2019 р. та №914/225/18 від 13.02.2019 р.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 червня 2019 року зупинено провадження у цій справі № 686/12328/18 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року поновлено провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року зупинено провадження у цій справі № 686/12328/18 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 917/1739/17.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року поновлено провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 21 січня 2020 року зупинено провадження у цій справі № 686/12328/18 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 липня 2020 року поновлено провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 березня 2019 року у справі за позовом заступника прокурора Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Прокурор Грамчук Т.А. та представник міської ради Рудківська Н.В. проти апеляційної скарги заперечили.

Апелянт ОСОБА_1 до суду не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Так, відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно із статтею 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

За змістом ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом указаних приписів Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна: приміщення автогаража загальною площею 249,9 м. кв., що розташований по АДРЕСА_1 (змінено адресу з АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу від 02.07.2002 р. (т.1 а.с.20).

Для обслуговування зазначеного нерухомого майна рішенням 7-ї сесії Хмельницької міської ради від 20.07.2016 року №56 за клопотанням ОСОБА_1 від 02.02.2016 року останньому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 1117 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.24, 25).

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 1117 кв.м. знаходиться на закритій території, встановлені ворота із АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки від 21.08.2017 року, складеним представниками управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради (т.1 а.с.16).

З листа ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області №9024/8/22-25-12-03 від 07.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 відсутній в базі платників плати за землю (т.1 а.с.29, 29 зворот).

Як вбачається із витягу із технічної документації відділу у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 25.09.2017 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки по АДРЕСА_3 для обслуговування приміщення автогаража склала за 2013-2014 рр. - 901 грн., за 2015 р. - 1125,38 грн., за 2016 р. - 1612 грн., за 2017 р. - 1367 грн. та за склала 2013-2014 рр. - 432 грн., за 2015 р. - 540 грн., за 2016 р. - 774 грн., за 2017 р. - 1367 грн. (т.1 а.с.28).

27 грудня 2017 року комісія по визначенню збитків власниками землі та землекористувачам, яка діє на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 26.07.2012 р. №657 склала акт, яким встановлено, що земельна ділянка площею 0,1117 га. знаходиться по АДРЕСА_3 використовується ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів на землекористування з 01.01.2015 р. по 01.12.2017 р., у зв`язку із чим розмір збитків заподіяних територіальні громаді склав 133 720, 45 грн., що підтверджується розрахунком розміру збитків (т.1 а.с.36, 36 зворот).

22 березня 2018 року рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради затверджено вищезазначений Акт та зобов`язано ОСОБА_1 відшкодувати визначені збитки в повному обсязі у місячний термін з дня прийняття цього рішення, про що 28 березня 2018 року було повідомлено ОСОБА_1 (т.1 а.с.37, 38, 38 зворот).

30 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міського голови з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду земельної ділянки для обслуговування приміщення гаража, площею 0,1117 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.26).

Оскільки ОСОБА_1 , будучи власником нерухомого майна - приміщення автогаража, загальною площею 249,9 кв.м. по АДРЕСА_3 використовує земельну ділянку площею 1117 м. кв. за зазначеною адресою, таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

А тому, частково задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь Хмельницької міської ради 117483,58 грн., суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

І такі висновки суду відповідають правовим позиціям, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що у прокурора відсутні законні підстави для звернення до суду в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради та прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави, судова колегія вважає їх безпідставними.

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Хмельницька міська рада є компетентним органом, уповноваженим державою на здійснення функцій контролю за використанням коштів державного бюджету.

Відкриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції встановив відповідність поданої прокурором позовної заяви вимогам статей 175, 183, 184 ЦПК України. Жодних недоліків цієї заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави, суд першої інстанції не виявив і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав без руху не залишив. Натомість, за результатами розгляду справи по суті суд ухвалив рішення від 27 березня 2019 року про часткове задоволення позову.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що необхідність звернення прокурора з позовною заявою зумовлена потребою захистити інтереси держави, яка надала органам місцевого самоврядування право розпоряджатися землями територіальних громад в порядку та спосіб, передбаченими положеннями ЗК України.

Крім того, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ст. 56 ЦПК України і ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував необхідністю його звернення до суду із зазначеним позовом потребою захистити інтереси держави, яка надала органам місцевого самоврядування право розпоряджатися землями територіальних громад в порядку та спосіб, передбаченими ЗК України та крім цього, зазначив, що внаслідок ухилення ОСОБА_1 від передбаченого законодавством належного оформлення права користування (оренди) земельної ділянки, міський бюджет не отримує кошти, які можуть бути використанні на потреби громади міста (тобто навів підстави для звернення з позовом).

Як вбачається із матеріалів справи (т.1 а.с.11) 27 квітня 2018 року департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради надав керівнику Хмельницької місцевої прокуратури належним чином завірені копії документів щодо завданих ОСОБА_1 збитків саме для звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради щодо примусового відшкодування завданих збитків.

31 травня 2018 року заступник керівника місцевої прокуратури звернувся до Хмельницької міської ради з повідомленням №82-60-18 про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави. І відсутність позиції Хмельницької міської ради щодо порушення інтересів держави та відсутність намірів міської ради самостійно звернутися з позовом були оцінені прокурором як бездіяльність (т. 1 а.с. 41-42).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наведення прокурором у цій справі законних підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Хмельницької міської ради в суді.

Також, аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, процесуально був позбавлений можливості за власною ініціативою змінювати підставу позову та зобов`язаний був вирішувати спір в межах заявлених позовних вимог, здійснюючи перевірку їх обґрунтованості нормам та обставинам, на які вказував позивач є такими, що не заслуговують на увагу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19)).

При цьому суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, застосувавши до спірних правовідносин ту правову норму, яка підлягає застосуванню, а саме положення ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, перевірені в межах апеляційного перегляду, відповідають обставинам справи, що встановлені відповідно до вимог процесуального закону; доказам у справі надана належна правова оцінка, тому колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2020 року.

Судді: А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай