Справа № 504/2259/18
Провадження № 22-ц/801/241/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Ан О.В., повний текст якої складено 11 листопада 2019 року

в справі № 504/2259/18

за скаргою ОСОБА_1 (скаржник)

за участі ОСОБА_2 (стягувач)

на дії старшого державного виконавця Лиманського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Баловнєвої Оксани Сергіївни, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Лиманського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Баловнєвої О.С.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем Баловнєвою О.С. 01 червня 2018 року було винесено постанови про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, та тимчасове обмеження у праві на керування транспортними засобами. Вказані обмеження встановлені до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 64262,25 грн.

На думку скаржника такі дії державного виконавця неправомірними, а постанови незаконними, оскільки стверджує, що заборгованість по сплаті аліментів ним погашена, а розрахунок зроблений ОСОБА_3 такий, що не відповідає дійсності. Крім того вважає, що виконавчий лист про стягнення аліментів пред`явлений до виконання з пропуском трирічного строку. При цьому зазначає, що не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, про наявність виконавчого провадження дізнався після отримання оскаржуваних постанов.

Просив суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Баловнєвої О.С. щодо виконання виконавчого листа № 2-а-159-2003 виданого 20.06.2003; визнати неправомірною та скасувати постанову від 01.06.2018 старшого державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТУЮ Одеської області Баловнєвої О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; визнати неправомірною та скасувати постанову від 01.06.2018 старшого державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТУЮ Одеської області Баловнєвої О.С щодо обмеження права керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 64262,25 грн; визнати неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості від 01.06.2018, складений старшим державним виконавцем Баловнєвою О.С. Лиманського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області за виконавчим листом № 2-а-159-2003 виданого 20.06.2003

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нове рішення про задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не перевірено наявності у матеріалах справи банківського рахунку стягувача або рахунку ДВС на який він мав би перераховувати аліменти, оскільки вважає, що такої заборгованості у нього немає.

Крім того зазначає, що суд не врахував його місце роботи та посаду, оскільки він працює водієм, а тому постанова про тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом не могла бути винесена державним виконавцем. Крім того зазначає, що має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується медичними довідками доданими ним до скарги на дії державного виконавця.

Від державного виконавця Лиманського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Баловнєвої О.С. та стягувача ОСОБА_2 відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

ОСОБА_1 і старший державний виконавець Лиманського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Баловнєва О.С., повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явились, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦП України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Вирішуючи вимоги скарги суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність порушення прав і свобод боржника ОСОБА_1 з боку державного виконавця Лиманського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Баловнєвої О.С. під час проведення виконавчих дій, а відтак відмовив у задоволенні скарги.

Предметом оскарження у цій справі ОСОБА_1 визначив постанови старшого державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТУЮ Одеської області Баловнєвої О.С. від 01.06.2018 щодо обмеження права керування транспортними засобами та про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 64262, 25 грн, а також дії державного виконавця пов`язані з виконанням виконавчого листа про стягнення аліментів.

Судом встановлено, що за заявою стягувача ОСОБА_2 державним виконавцем Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-а-159-2003 виданого 20.06.2003 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян щомісячно починаючи з 17.06.2003 року і до його повноліття (а.с. 61, 64).

Постановою Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій обл. від 04.04.2018 зазначений виконавчий лист передано до Лиманського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області (а.с.123-124 ).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, зробленого старшим державним виконавцем Лиманського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Баловнєвою О.С. розмір боргу по аліментах ОСОБА_1 станом на 01.06.2018 становить 64262,25 грн (а.с. 8).

Зазначений розрахунок був направлений сторонам виконавчого провадження до виконання та до відома.

Постановами старшого державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Баловнєвої О.С. від 01.06.2018 боржника ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон )

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

Згідно з пунктом 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинної на час винесення державним виконавцем постанови від 13 вересня 2018 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до оскаржуваного розрахунку, останній зроблений на підставі даних Одеського обласного статистичного управління за середнім заробітком по Лиманському районі, оскільки заробіток боржника невідомий. При цьому, цей розрахунок складений державним виконавцем ОСОБА_3 з урахуванням заборгованості згідно попереднього розрахунку, проведеного Центральним ВДВС м. Вінниці, який станом на 28.02.2018 складав 59844 грн.

Доказів щодо неврахування доходу боржника, а також відомостей про погашення боргу під час складання державним виконавцем розрахунку по аліментах матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець, який діяв виключно в межах своїх повноважень та вимог Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Натомість скаржник не довів, що він як боржник у виконавчому провадженні із стягнення аліментів станом на день винесення оскаржуваних постанов, не мав заборгованості зі сплати аліментів чи її сукупний розмір не перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці.

Розмір заборгованості обчислений державним виконавцем, апелянт оскаржує лише з посиланням на те, що він сплачував аліменти, зокрема 08.08.2007 на суму 1000 грн, 06.10.2007 на суму 1000 грн, 26.01.3008 на суму 1000 грн, 28.05.2008 на суму 1000 грн та 15.10.2008 на суму 5000 грн, які на його думку н були враховані при розрахунку заборгованості. Проте власних розрахунків заборгованості по аліментам скаржник не надав.

Інших доводів щодо неправильності розміру заборгованості апелянт не надав, а апеляційним судом за результатами перегляду не встановлено.

Отже, встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно виніс постанови про обмеження боржника у встановленні тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, відносно ОСОБА_1 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Положеннями частини 10 статті 71 Закону передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

При розгляді справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції, заявником не було надано обставин, які відповідно до вищезазначеної норми закону перешкоджали державному виконавцю встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Аналізуючи норми права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов, вбачається, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом та в певному розмірі.

Таким чином, висновок суду про те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв в межах наданих йому законом повноважень, а відтак порушень прав ОСОБА_1 з боку останнього не встановлено, відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які суд правильно застосував.

Відповідно доводи щодо незаконності винесених державним виконавцем постанов про тимчасові обмеження у правах боржника, платника аліментів, є безпідставними.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий лист про стягнення аліментів пред`явлений до виконання з пропуском трирічного строку.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Разом з тим, відповідно до частини третьої ст.12 Закону виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів (пункт сьомий частини першої ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відтак ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин