ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення, свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, уточнив який 13.02.2017 року, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Шевченківської (Бабушкінської) у м. Дніпрі (Дніпропетровську) ради № 605 від 18.09.1998 року про право власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підвальне приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір дарування підвального приміщення НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 від 21.12.1998 року, посвідчений Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований за № 4-14265, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В обгрунтування поданого позову позивачка зазначала, що за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - власників квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 , яка належить їм на підставі договору дарування від 01.02.1997 року та свідоцтва про право власності від 28.10.1996 року про дозвіл продажу підвального приміщення АДРЕСА_1 , виконком Бабушкінської районної ради 18.09.1998 року виніс рішення № 605 яким: дозволив громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продати підвальне приміщення загальною площею 10 кв.м., яке входить до складу квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 ; відновив порядковий номер підвального приміщення - НОМЕР_1 ; вважати квартиру НОМЕР_2 , яка складається з 5 кімнат житловою площею 80,3 кв.м., загальною - 396,6 кв.м. приведенною 400,8 кв.м.; видав замовлення бюро технічної інвентаризації на проведення заміни правовстановлюючих документів на кв. НОМЕР_2 та підвальне приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ; вніс відповідні зміни до технічної документації, згідно пунктів 2 та 3 цього рішення. 28.09.1998 року відповідачем 1 видано свідоцтво про право власності на підвальне приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , згідно якого воно належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Згідно договору дарування ААР № 085935 реєстр 4-14265 від 28.12.1998 року, посвідченого Першою ДДНК, ОСОБА_4 придбала нежиле в підвалі приміщення НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 у відповідачів. Право власності зареєструвала 22.09.2006 року. По договору дарування від 18.03.2013 року № 589, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., ОСОБА_5 придбала вказане нерухоме майно та в цей день зареєструвала право власності за № 372889. По договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2011 року позивач придбала квартиру НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 у ОСОБА_6 . В даний час ОСОБА_5 проводиться переобладнання підвального нежилого приміщення НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 , чим здійснюється перешкоди позивачці в користуванні цим приміщенням. Позивачка, посилаючись на Постанову Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 3, ЦК України, Конституції України, ЖК України вказала на те, що 28.12.1998 року співвласник допоміжного підвального нежилого приміщення НОМЕР_1 в буд. АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та інші співвласники дозволу на відчуження цього приміщення не надавали, договір дарування, що оспорюється позивачкою вчинено з порушенням законів.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_4 відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019 року - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 57685674 від 19.04.2016 року власником нежитлового приміщення, підвального приміщення загальною площею 100 кв.м., є ОСОБА_5 з 18.03.2013 року.

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2011 року ОСОБА_1 придбала квартиру НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 загальною площею 137,7 кв.м. і зареєструвала згідно Витягу з Державного реєстру правочинів та Витягу Про державну реєстрацію прав своє право власності на цю квартиру.

Згідно копії відповіді КП «Дніпропетровське МБТІ» № 5742 від 29.04.2016 року вбачається, що адвокату Скибі В.В. не було надано інформації щодо спірного підвального приміщення через те, що надання інформації про реєстрацію права власності до 28.12.1998 року підвального приміщення НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 повідомляє, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за вищевказаною адресою відомості щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 відсутні (містяться відомості про право власності за іншими фізичними особами).

Згідно копії договору дарування нежилого приміщення від 28.12.1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували ОСОБА_4 підвальне приміщення НОМЕР_1, що складається з позицій 1-3, загальною площею 100 кв.м., в жилому будинку АДРЕСА_1 .

Згідно копії довідки № 27056-42 від 30.12.1998 року Дніпропетровський нотаріальний архів повідомив, що згідно Єдиного реєстру заборон нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на 30 грудня 1998 року під забороною не перебуває.

Згідно копії свідоцтва про право власності на підвальне приміщення НОМЕР_1 від 28.09.1998 року, підвальне приміщення НОМЕР_1 загальною площею 100 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності і зареєстроване Дніпропетровською організацією технічної документації в реєстрову книгу № 4 НФ за реєстровим номером 185-12 28.09.1998 року.

Згідно копії Довідки-характеристики № 010322 від 29.09.1998 року надано дозвіл на відчуження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підвального приміщення в будинку А-3,4 НОМЕР_1 площею 100 кв.м.

Згідно копії відповіді КП «Дніпропетровське МБТІ» № 16550 від 23.11.2016 року повідомлено, що до 28.12.1998 року право власності було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 в літ. А-3,4 підвальне приміщення НОМЕР_1 загальною площею 100 кв.м. за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.1998 року, виданого виконкомом Бабушкінської районної Ради, згідно рішення № 605 від 18.09.1998 року, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР 28.09.1998 року та записано в реєстрову книгу № 4НФ за реєстровим номером № 185-12.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 18.09.1998 року № 605 «Про дозвіл гром. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продажу підвального приміщення кв. НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 » було вирішено дозволити громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продаж підвального приміщення загальною площею 100 кв.м., яке входить в склад кв. НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 . Відновити порядковий номер підвального приміщення - «НОМЕР_1». Вважати квартиру НОМЕР_2 , яка складається з 5 кімнат, житловою площею 80,3 кв.м., загальною 396,5 кв.м., приведеною 400,8 кв.м. Видати замовлення бюро технічної інвентаризації: провести заміну правовстановлюючих документів на кв. НОМЕР_2 та підвальне приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 . Внести відповідні зміни до технічної документації згідно п.п. 2,3 цього рішення.

Згідно відповіді КП «Дніпропетровське МБТІ» № 11218 від 21.08.2017 року, копій технічної документації з матеріалів технічної документації, копій поверхових планів підвалу та І поверху з інвентаризаційної справи на буд. АДРЕСА_1 , копії технічного паспорту на квартиру НОМЕР_2 та приміщення НОМЕР_1 виготовлених органом приватизації. Копії листа управління житлового господарства № 3/833 видно, що над підвальним приміщенням НОМЕР_1 згідно технічної документації знаходиться на І поверсі квартира під НОМЕР_4 . Згідно з обліковою книгою та інвентаризаційною справою буд. АДРЕСА_1 літ. А-3,4 зареєстрований 17.09.1990 року за Місцевою радою на підставі рішення виконкому № 68 від 25.01.1990 року. При цьому з вказаних документів видно, що підвальне приміщення площею 100 кв.м було приєднано до квартири НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1 і передано у власність родині ОСОБА_7 та ОСОБА_8 21.03.1995 року.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів № 626 від 17.06.1994 року «Про приєднання підвалу будинку АДРЕСА_1 до кв. НОМЕР_2 було вирішено у зв`язку з необхідністю підсилення фундаменту у буд. АДРЕСА_1 і згоду ОСОБА_9 провести цей ремонт за свій рахунок, приєднати підвальне приміщення загальною площею 194,7 кв.м., що знаходиться безпосередньо під кв. НОМЕР_2 та поруч з нею у будинку АДРЕСА_1 до загальної площі кв. НОМЕР_2 , де мешкає ОСОБА_9 Виробничо-житловому експлуатаційному районному об`єднанню заключити договір з гр. ОСОБА_9 з обліком збільшення загальної площі квартири за рахунок приєднання підсобного приміщення. Експлуатацію підвального приміщення дозволити після виконання ремонту, виключивши аварійність приміщення, висновок пожежної, газової служб та санепідстанції району.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної Ради народних депутатів № 416 від 22.04.1994 року було вирішено, приєднати приміщення бувшої вбиральні, що знаходиться під квартирою НОМЕР_5 буд. АДРЕСА_1 до кв. НОМЕР_2 , де мешкає громадянка ОСОБА_9 , як підсобне приміщення. Виробничо-житловому експлуатаційному районному об`єднанню заключити договір з ОСОБА_9 з обліком збільшення загальної площі квартири за рахунок приєднання підсобного приміщення, а також договір благоустрою території біля будинку АДРЕСА_1 , за кошти замовника.

Згідно копії рішення № 492 від 20.09.1996 року було вирішено акти приймання переобладнання кв. НОМЕР_2, НОМЕР_6, НОМЕР_5 та їх об`єднання в буд. АДРЕСА_1 - затвердити. Присвоїти об`єднаним квартирам поштову адресу: кв. НОМЕР_2. Вважати кв. НОМЕР_2 , яка складається з шести житлових кімнат, житловою площею 80,3 кв.м., загальною площею 496,5 кв.м. Признати право особистої власності у кв. НОМЕР_2 в буд. АДРЕСА_1 в долях за громадянами: ОСОБА_2 - 1/3 частини; ОСОБА_3 - 1/3 частини; ОСОБА_7 1/6 частина; ОСОБА_8 - 1/6 частина.

Згідно копії акту приймання в експлуатацію від 19.09.1996 року видно, що квартири НОМЕР_2, НОМЕР_6, НОМЕР_5 відповідають санітарним технічним вимогам та мають загальну площу 396,5 кв.м.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів від 25.01.1990 року № 68 з додатком видно, що була проведена реєстрація будинків, в тому числі і буд. АДРЕСА_1 .

Згідно копії технічного висновку від 12.02.2019 року видно, що в досліджуваному блоці розташовані квартири НОМЕР_3, НОМЕР_7 - власник ОСОБА_12 , квартира НОМЕР_4 (з окремим входом, без входу до під`їзду) та нежитлове приміщення НОМЕР_1 - власник ОСОБА_5 . На момент обстеження нежитлового приміщення НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 , дефекти та пошкодження в стінах, перекриттях, що впливають на нормальну експлуатацію - не виявлені. Технічний стан будівельних конструкцій нежитлового приміщення НОМЕР_1 на момент обстеження оцінюється як нормальний - категорія стану «1». Відсутні дефекти та пошкодження, які впливають на нормальну експлуатацію будинку або знижують несущу здатність та долговічність. Будівельні конструкції на момент обстеження є придатними до експлуатації. На момент дослідження блок, в якому розташоване нежиле приміщення НОМЕР_1, забезпечений централізованими інженерними сітями водопроводу, каналізації, електропостачання, газопроводу (1-й та 3-й поверхи). Внутрішні стояки водопроводу та каналізації розміщені в шахті в торці блоку. Внутрішньоквартирні сіті водопроводу та каналізації розташовані в межах міжповерхових перекриттів. В блоці над приміщенням НОМЕР_1 розташовано 3 жилих квартири з індивідуальними автономними системами опалення, в кожній з квартир. Елементи центральної системи опалення повністю демонтовані в межах жилих квартир, а також в нежитловому приміщенні НОМЕР_1. Встановлено відсутність загальних внутрішньобудинкових та транзитних сітей в межах нежитлового приміщення НОМЕР_1.

Згідно копії відповіді КП «Жилсервіс-2» ДМР від 14.01.2019 року № 3/62 видно, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі їх підприємства, але з 01.01.2018 року не обслуговується КП «Жилсервіс-2» ДМР.

Згідно копії плану приміщень по АДРЕСА_1 , а саме підвалу літ. «А» вбачається, що приміщення, в яких проводились ремонтні роботи знаходяться під квартирами НОМЕР_2, НОМЕР_6, НОМЕР_5 та НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 .

Згідно копії рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області № 695/1 від 29.07.1994 року видно, що було вирішено дозволити ОСОБА_9 перебудову кв. НОМЕР_2 , НОМЕР_6, НОМЕР_5 та сходового маршу у будинку АДРЕСА_1 , згідно до погодженого проекту.

Згідно копії акту про скриті роботи від 27.09.1994 року видно, що за адресою АДРЕСА_1 проведено згідно СНіП роботи (зазначений перелік цих робіт) та надана оцінка: добре.

Згідно копій свідоцтв про право власності видно, що право особистої власності у кв. НОМЕР_2 в буд. АДРЕСА_1 в долях зареєстровано 28.10.1996 року за громадянами: ОСОБА_2 - 1/3 частини; ОСОБА_3 - 1/3 частини; ОСОБА_7 - 1/6 частина; ОСОБА_8 - 1/6 частина.

Згідно копій договорів дарування 1/6 частини квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 від 11.02.1997 року, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_2 свою 1/6 частину вищевказаної квартири; ОСОБА_7 подарувала свою 1/6 частину вищевказаної квартири ОСОБА_3 . При цьому в обох договорах зазначений загальний розмір (площа) квартири - 496,5 кв.м.

Згідно копій свідоцтв про право власності від 28.09.1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стали власниками квартири 13 площею 396,5 кв.м. по Ѕ частині кожний.

За таких обставин суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на достатніх правових та законних підставах стали співвласниками квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 і є добросовісними набувачами всіх приміщень, що входили і входять до складу цієї квартири на момент набуття на неї права власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на недоведеність позовних вимог, зокрема, позивачкою та її представником не доведено в належний спосіб, в чому ж саме полягає порушення її прав користування спірним підвалом і в зв`язку з чим суд має порушити право власності відповідачів.

До вказаного висновку суд дійшов виходячи з умов копії договору купівлі-продажу квартири НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 , оскільки з умов даного договору не вбачається, що разом із переходом прав власності на вказану квартиру до позивачки переходять права користування чужим майном.

Крім цього, позивачем не наведено і не вказано, в чому полягає недійсність договору дарування, а лише доводилась неправомірність передачі спірного підвалу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Щодо пропуску строку позовної давності, то суд дійшов висновку, що позивачкою було його пропущено без поважних причин і він не підлягає поновленню виходячи з того, що з моменту придбання квартири НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 - 18.08.2011 року позивачка мала змогу дізнатись про порушення свого права, оскільки самим договором купівлі-продажу нерухомого майна їй не було надано права користування місцями загального користування в будинку. Спірне підвальне приміщення не перебувало під її квартирою, а тому вона могла дізнатись, що воно належить іншій особі.

Суд встановив, що позивачка звернулась з позовом 10.06.2016 року, хоча строк позовної давності для неї закінчився 18.08.2014 року.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Шевченківської (Бабушкінської) у м. Дніпрі (Дніпропетровську) ради № 605 від 18.09.1998 року та свідоцтва Шевченківської (Бабушкінської) у м. Дніпрі (Дніпропетровську) ради від 28.09.1998 року про право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підвальне приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , суд виходив з того, що вказане рішення не наділяє відповідачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правом власності на спірне підвальне приміщення, а лише виділяє з вже існуючої власності відповідачів - житлової квартири НОМЕР_2 в цьому ж будинку - підвального приміщення площею 100 кв.м. і дозволяє наступний його продаж. При цьому, в самому рішенні зазначено про те, що дане приміщення вже входить до складу квартири НОМЕР_2 . Цим самим рішенням фактично проведено виділ підвального приміщення площею 100 кв.м. з загального обсягу квартири НОМЕР_2 і для його подальшого продажу присвоєно НОМЕР_1.

При цьому суд зазначив, що позивачкою та її представником не оспорювались та не ставились під сумнів правомірність прийнятих первинних рішень та договорів дарування, які власне і передували оформленню прав власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру 13 в цілому по Ѕ частину у кожного з них.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 станом на 18.09.1998 року були власниками спірного підвального приміщення на достатніх правових підставах, право власності та підстави його набуття ніким оспорені не були, то суд дійшов висновку, що з аналізу вищевказаних доказів можна зробити висновок про правомірність набуття права власності на підвальне приміщення НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Встановлено, що позовна заява, так само як і матеріали справи, не містять відомостей про те, які ж саме вимоги правочину не були дотримані під час його укладення і які дійсні підстави недійсності доводить позивачка.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта з огляду на наступне.

Апелянт в своїй скарзі зазначає, що спірне приміщення є і житловим і допоміжним, однак на підтвердження цього факту апелянтом не надано належних доказів.

Крім того, позивач вказує, що в приміщенні є каналізація, але вона не відноситься до загальнобудинкової мережі. Проте, колегія суддів звертає увагу, що сам по собі факт проведення комунікацій через приміщення багатоквартирного житлового будинку не перешкоджає використанню таких приміщень за їх цільовим призначенням та не є безумовним підтвердженням статусу таких приміщень як допоміжних.

За змістом ч. 2 ст. 10 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду", власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 березня 2004 року № 4 визначив, що положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" треба розуміти так, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку вступу до нього.

Статтею першою ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); а нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у багатоквартирних житлових будинках можуть розміщуватись як допоміжні приміщення, так і інші приміщення, які не є допоміжними, а є нежитловими приміщеннями, призначеними для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин не віднесених до житлового фонду ( ч. 3 ст. 4 ЖК України) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності у останніх на ці приміщення не виникає.

Як встановлено, спірне приміщення мало статус нежитлового, а тому могло бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин і в результаті приватизації квартир в будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 власники приватизованих квартир не набули права спільної сумісної власності на спірні приміщення.

Необгрунтованими є посилання апелянта на покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що після вересня 2015 р. підвальне приміщення НОМЕР_1 було зайнято і ним неможливо було користуватися власниками квартир, посилання на заяви до прокуратури Дніпропетровської області та ДАБІ. Оскільки покази свідків не підтверджені належними доказами та не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог позивача. Крім того, сам факт подачі вказаних заяв не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду, оскільки суду не надані відповіді прокуратури Дніпропетровської області та ДАБІ на ці заяви.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо вимоги визнання недійсним договору дарування, з наступних підстав.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Цивільний кодекс України не містить визначення поняття "заінтересована особа", тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, які саме вимоги правочину не були дотримані під час його укладення і які дійсні підстави недійсності такого договору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих позивачем.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова