ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 серпня 2020 року

м. Харків

Справа № 643/10375/17

Провадження № 22-ц/818/864/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.

учасники справи:

позивач : ПАТ «Укрсоцбанк»,

відповідач : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2019 року, постановлене у складі судді Єрмак Н.В., у залі суду у м. Харків,

встановив :

У серпні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 18497,63 доларів США.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалося на те, що 16.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 834/18-27/35/8-148, за яким останній надано кредит у розмірі 17000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 13,5 % річних. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 834/18-27/35/8-148 від 16.05.2008 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 834/18-27/35/8-148 від 16.05.2008 року в розмірі 18497,63 доларів США, з яких 13033,80 доларів США - заборгованість за кредитом; 5463,83 доларів США - заборгованість за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 7241 грн. 54 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що позивач на день ухвалення оскаржуваного рішення суду вже звернув стягнення на предмет іпотеки і задовольнив свої вимоги кредитора. Зазначає, що розмір заборгованості становить 18497,63 дол. США, в той час як ринкова вартість спірної квартири становить приблизно 30000 доларів США. Зазначена вартість предмета іпотеки підтверджується договором іпотеки. Тобто, у свою чергу, вона має право на часткову компенсацію вартості предмета іпотеки. Проте, при ухваленні рішення судом не було враховано вартість предмета іпотеки, який перейшов у власність позивача. Вказує, що на підставі рішення Зміївської міської ради Харківської області від 23.10.2017 року за індексним номером 37689842 проведено державну реєстрацію права власності відповідача ПАТ «УКСОЦБАНК» на раніше належну відповідачу квартиру, площею 45,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до цього, ПАТ «УКРСОЦБАНК» задовольнило свої вимоги і стягнуло предмет іпотеки, проте продовжує надалі стягувати грошові суми попри те, що її зобов`язання за цією заборгованістю вичерпалися. З огляду на це, суд безпідставно припустився стягнення одного й того самого боргу двічі, оскільки вважається стягнутим предмет іпотеки, але ще й стягується сума боргу.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 16.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 834/18-27/35/8-148, за яким останній надано кредит у розмірі 17000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 13,5 % річних., з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 10.05.2033 року.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 834/18-27/35/8-148 від 16.05.2008 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси.

16.08.2008 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 834/19-27/35/8-140, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.1 іпотечного договору № 834/19-27/35/8-140 передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктами 4.5., 4.5.1., 4.5.2., 4.5.3., 4.5.4.,4.5.5. передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консоладованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

В порушення умов договору кредиту, ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконує, погашення заборгованості за кредитом не здійснює. Згідно розрахунку станом на 20.02.2017р. ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в розмірі 18497,63 доларів США, яка складається: 13033,80 доларів США - заборгованість за кредитом, 5463,83 доларів США - заборгованість за відсотками.

Відповідно до Передавального акту на 11 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 липня 2020 року до участі у справі на стадії апеляційного провадження у якості правонаступника АТ «Укрсоцбанк» залучено АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.08.2018 року року № 133338048, квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки належить на праві власності ПАТ «Укрсоцбанк», дата реєстрації 18.10.2017 року № 22939386 на підставі рішення Зміївської міської ради Харківської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер 37689842 від 23.10.2017 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Отже, положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя. У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними.

Таким чином, банк вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб захисту за відповідним застереженням в іпотечному договорі, що послужило підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а тому задоволення позову призведе до подвійного стягнення на користь кредитора однієї й тієї ж суми заборгованості одночасно за рахунок іпотечного та іншого майна боржника й відбудеться фактичне подвоєння суми заборгованості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував до виниклих правовідносин норми матеріального права, оскільки позивач скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки, та зареєстрував на своє ім`я право власності на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення суми заборгованості за договором позики, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними.

Представник позивача звертає увагу суду на те, що банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості раніше ніж право власності на іпотечне майно було зареєстровано за позивачем.

Такі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення право власності на предмет іпотеки було зареєстровано за банком, отже на час ухвалення оскаржуваного рішення зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором було припинено.

Банк звертав увагу суду на правові позиції, які викладені у постановах Верховного Суду України у справах № 3-71гс14 від 09.09.2014 року та № 6-1080цс15 від 03.02.2016 року та постанові Верховного Суду у складі Великої Палати у справі № 921/107/15-г/16 від 18.09.2018 року.

Між тим, вказані постанови ухвалені за інших обставин, а саме стягнення заборгованості відбулося до реєстрації права власності іпотечного майна за іпотекодержателем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. А рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна