Провадження № 2/750/321/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Руденок В.О.,

за участю представників сторін та позивача,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить встановити у якості факту, що має юридичне значення, ту обставину, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Хрещате, Козелецького району, Чернігівської області та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , з 30 січня 2006 року по 31 травня 2019 року проживав у якості члена сім`ї наймача житлового приміщення без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Неданчичі, Ріпкинського району, Чернігівської області, проживала з 1978 року у квартирі АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Чернігові.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що мешканка м. Чернігова ОСОБА_3 у 70-х-80-х роках минулого століття виступала наймачем квартири АДРЕСА_1 . Разом із нею у якості члена сім`ї проживала її племінниця ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_4 у жовтні 1988 року, рішенням Деснянського районного народного суду м. Чернігова від 17 січня 1989 року у цивільній справі № 2-240/89 за ОСОБА_2 фактично було визнано самостійне право на вказане житло, яке виникло у останньої як у члена сім`ї померлої ОСОБА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної ради народних депутатів від 13 березня 1989 року № 77 «Про відкриття особових рахунків по ЖЕУ району» ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Зі збігом певного часу після розірвання ОСОБА_1 шлюбу із ОСОБА_5 , що було зареєстровано 16 грудня 1983 року, між заявником та ОСОБА_2 , яка не перебувала у шлюбі, виникли фактичні шлюбні відносини. При цьому, впродовж тривалого часу ОСОБА_1 залишався зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_2 , фактично проживаючи однією сім`єю разом із ОСОБА_2 спочатку за вказаною адресою, с потім - за зареєстрованою адресою місця проживання останньої. Після одноособової приватизації та подальшого відчуження належного йому житла по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 був зареєстрованим за своїм нинішнім місцем проживання з 30 січня 2006 року на підставі особистої письмової заяви ОСОБА_2 . Жодна інша особа не набувала права користування квартирою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 та/або з ОСОБА_1 , а та само не проживала за вказаною адресою на постійній основі. Жодної іншої угоди щодо порядку користування жилим приміщенням, у розумінні частини 2 статті 65 ЖК УРСР, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладалося. Впродовж багатьох років ці особи жили разом однією родиною, мали спільний бюджет, утворюваний за рахунок заробітних плат, а потім пенсій, удвох вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання спільного для них житла, піклувалися один про одного, надавали взаємну допомогу. При цьому, питання укладення офіційного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не розглядалося, оскільки у цьому не вбачалося більш-менш достатньої необхідності. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла.

З метою реалізації передбаченого частиною 1 статті 106 ЖК УРСР права як особа, яка постійно проживала із ОСОБА_2 та залишилася проживати у квартирі АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся до Комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради. У відповідь на дану заяву, йому було повідомлено, що, на думку даного КП, ОСОБА_1 не є членом сім`ї ОСОБА_2 у розумінні статті 64 ЖК УРСР, був зареєстрований за місцем власного проживання як піднаймач, а отже, для визнання його наймачем за раніше укладеним ОСОБА_2 договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача після смерті вказаної особи ОСОБА_1 спочатку необхідно звернутися до суду для визнання його членом сім`ї ОСОБА_2 .

Подібна ситуація об`єктивно викликає необхідність судового захисту житлових прав заявника.

Позивач стверджує, що ним ніколи не укладалося жодного договору піднайму щодо квартири АДРЕСА_1 . Власноруч написана ОСОБА_2 заява про реєстрацію ОСОБА_1 за адресою реєстрації наймача квартири АДРЕСА_1 від 31 січня 2006 року не містить жодної вказівки на бажання ОСОБА_2 здійснити вселення ОСОБА_1 до власного помешкання саме у якості піднаймача.

Жодним судовим рішенням, що було б постановлене за життя ОСОБА_2 за позовом останньої, або за позовом наймодавця, або за позовом будь-яких третіх осіб, ОСОБА_1 ніколи не визнавався таким, що був незаконно вселеним, не набув або втратив праві користування квартирою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач, допитаний в якості свідка, підтвердив обставини викладені у позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

Заслухавши пояснення, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. У відповідності до частини 1 статті 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Згідно статті 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Частиною 1 статті 63 ЖК УРСР передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Стаття 65 ЖК УРСР встановлює, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають- рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В той же час, частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

В судовому засіданні встановлено, що заявник та ОСОБА_2 з 30 січня 2006 року по 31 травня 2019 у квартирі АДРЕСА_1 жили разом однією родиною, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання спільного для них житла, піклувалися один про одного, надавали взаємну допомогу.

Зазначені вище обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Частиною 2 статті 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Враховуючи викладене вище, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Чернігівської міської ради (м. Чернігів, вул. Магістратська, 7, ) про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити у якості факту, що має юридичне значення, ту обставину, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Хрещате, Козелецького району, Чернігівської області та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , з 30 січня 2006 року по 31 травня 2019 року проживав у якості члена сім`ї наймача житлового приміщення без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Неданчичі, Ріпкинського району, Чернігівської області, проживала з 1978 року у квартирі АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Чернігові.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 10.02.2020.

Суддя