Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1068/19 Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 36 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Трояновської Г.С.

суддів Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу № 274/1068/19 за позовом Комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Замеги О.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року КП «Бердичівтеплоенерго» звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути із відповідача заборгованість за послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 11 373, 59 грн та судовий збір.

В обгрунтування позову вказало, що ОСОБА_1 був власником 8/9 частин квартири АДРЕСА_1 до 28.04.2017 та по теперішній час фактично проживає у ній і користується послугами з централізованого опалення. Між КП «Бердичівтеплоенерго» та ОСОБА_1 01.06.2014 був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води №25/12. Оскільки відповідач своєчасно не сплачував кошти за надані йому послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання, тому за період із 01.10.2014 по 28.04.2017 у нього утворилася заборгованість в розмірі 11 373, 59 грн. Враховуючи викладене, просило задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (на користь Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з жовтня 2014 по квітень 2017 в сумі 11373 гривень 59 копійок та судовий збір у розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, зазначає, що відповідно до публічного договору опублікованого 23 травня 2008 року спецвипуск «Земля Бердичівська», він не підписував пункти, відповідно до яких позовна давність становила 5 років. Наголошує, що суд не звернув уваги на те, що між ним та КП «Бердичівтеплоенерго» на момент звернення до суду діяло два договори публічний договір опублікований 23 травня 2008 року спецвипуск «Земля Бердичівська» про надання населенню послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, та договір №25/12 від 01.06.2014 про надання населенню послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води на одну і ту ж послугу з надання централізованого опалення і постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 , власником 8/9 часток він був до 28.04.2017. Вважає, що заборгованість повинна бути стягнена в межах загального строку позовної давності, тобто за період з 21.02.2016 по квітень 2017 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

КП «Бердичівтеплоенерго» направило до суду апеляційної інстанції заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що у нього було недостатньо часу для написання відзиву на позовну заяву.

Апеляційним судом у задоволенні заяви позивача було відмовлено, оскільки подання відзиву є правом, а не обов`язком сторони, а в матеріалах справи міститься відповідь позивача на відзив відповідача у якому викладено позицію КП «Бердичівтеплоенерго».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існували договірні відносини з теплопостачання, а тому в розумінні положень ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації. Відмовляючи у застосуванні строків позовної давності, суд встановив що такий строк дотримано, оскільки у розділі ХІІІ п .1 договору №25/12 від 01.06.2014 про надання населенню послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, який підписаний ОСОБА_1 , сторони домовились, що строк позовної давності, який застосовується до умов даного договору становить 5 років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи із такого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Згідно зі статтею 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг (ч. 3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Пунктом 1 частини 3 статті 24 Закону України «Про теплопостачання», встановлений обов`язок споживача теплової енергії, - своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Аналогічний обов`язок міститься в п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Судом встановлено, що КП «Бердичівтеплоенерго» надає у місті Бердичеві Житомирської області послуги з тепло- та гарячого водопостачання, в тому числі й до будинку АДРЕСА_2 .

Як свідчать матеріали справи, до 28.04.2017 ОСОБА_1 на праві власності належало 8/9 частин у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

28.04.2017 ОСОБА_1 відчужив за договором дарування на користь ОСОБА_2 8/9 часток у праві власності на квартиру, що в АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору дарування частки квартири від 28.04.2017 (а.с. 17).

Згідно довідки ОСББ "Лілея-21-25" м. Бердичева у зазначеній вище квартирі станом на 15.02.2019 зареєстрований ОСОБА_1 , 1959 р.н., - з 06.12.1983. Власником 8/9 часток квартири на даний час є ОСОБА_2 на підставі договору-дарування від 28.04.2017. Квартира приватизована (а.с. 18).

Між сторонами укладено письмовий договір №25/12 від 01.06.2014 про надання населенню послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, який підписаний ОСОБА_1 (а.с.12-14). Пояснення відповідача в суді апеляційної інстанції про те, що він договір не підписував не можуть бути враховані, оскільки не доведені належними доказами як того вимагають положення ст. 77 ЦПК України.

Водночас, в апеляційній скарзі відповідач не заперечує наявність між сторонами договору №25/12 від 01.06.2014 про надання населенню послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, зазначаючи, що при цьому між ним та позивачем існував ще один договір з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку за умовами опублікованого у спецвипуску газети «Земля Бердичівська» 23.05.2008 публічного договору «Про надання послуг із централізованого опалення і постачання гарячої води», зміни до якого опубліковані 14.07.2017 у спецвипуску газети «РІО-БЕРДИЧІВ» №56.

Отже, між сторонами існували договірні відносини на підставі конкретно укладеного між ними договору від 01.06.2014. Наявність публічного договору про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, опублікованого в засобах масової інформації, не спростовує умов договору, укладеного між сторонами 01.06.2014.

В період з 01.10.2014 по 28.04.2017 відповідач отримував послуги з централізованого опалення, які надавались Комунальним підприємством «Бердичівтеплоенерго».

Зобов`язання з оплати послуг з теплопостачання ОСОБА_1 не виконував належним чином, а тому у нього перед підприємством за період із 01.10.2014 до 28.04.2017 утворилася заборгованість у розмірі 11373, 59 грн із розрахунку 8/9 частин його права власності на житло (а. с. 5).

Із позовних вимог та розрахунку позивача вбачається, що заборгованість нарахована саме з розрахунку 8/9 частин права власності на житло відповідача, а не з усієї його частини (а.с. 3-4, 5, 26).

Доводи відповідача в суді апеляційної інстанції про те, що у даний час квитанції від КП «Бердичівтеплоенерго» на сплату зазначених комунальних послуг стосуються усієї квартири, а не 8/9 її частин, не узгоджуються з предметом спору, оскільки позивач просить стягнути заборгованість по 28 квітня 2017 року, а не по теперішній час.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував наведені вище норми матеріального права та дійшов правильного висновку про те, що між сторонами існували договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг. Встановивши наявність у відповідача заборгованості за спожиті послуги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості та задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом першої інстанції строків позовної давності є безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 1 розділу ХІІІ договору №2 5/12 від 01.06.2014 про надання населенню послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води сторони домовились, що строк позовної давності, який застосовується до умов даного договору становить 5 років (а.с. 8).

Таким чином, з приводу цього питання рішення суду першої інстанції є належним чином мотивованим, судом правильно застосовано норми ЦК України щодо позовної давності.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.02.2020.

Головуючий Судді