Справа № 159/2889/19
Провадження № 2/159/30/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О..,

з участю секретаря Посполітак Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ковелі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди від знищення майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в результаті знищення його майна.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що згідно з договором дарування від 29.04.1992 року отримав у власність 53/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

Інша частина цього будинку у 1998 році була подарована його сестрі, відповідачці ОСОБА_2 їх матір`ю ОСОБА_6 . Тому частина 47/100 цього ж будинку АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , де вона проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_5 ..

Порядок користування земельною ділянкою затверджено актом від 30.10.1996 року розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 ).

Після ухвалення рішення Волинським апеляційним судом від 14.02.2015 року актом розподілу земельної ділянки від 08.05.2014 року були встановлені межові знаки, які вказували на відведення в натурі тих частин земельної ділянки, які належать позивачу. Також Ковельською міською радою рішенням №39/33 йому передану в оренду земельні ділянки , та укладено договори оренди №1/87, №1/88,№1/89 земельних ділянок, які зареєстровані у держреєстрі. На земельній ділянці площею 46 кв.м. був розміщений гараж НОМЕР_2, ділянці присвоєно кадастровий номер.

Обставини щодо належності йому майна, законності користування ним, законності будівництва та експлуатації, законності рішень, на підставі яких він володів майном, зокрема і гаражем НОМЕР_2 встановлені рішеннями судів у цивільних справах № 159/6162/13-ц від 14.02.2014 року та № 159/2731/16-ц. Рішення набрали законної сили, тому відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини, які мають значення для справи за цим позовом не підлягають доказуванню, оскільки у цій справі беруть участь ті ж особи, відносно яких були постановлені вказані рішення.

На початку грудня 2015 року ОСОБА_7 повідомила його про те, що пошкоджено гараж НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_4 , а саме ним було виявлено тріщини на стінах гаража.

Гараж знаходиться безпосередньо на стороні ОСОБА_2 , і пройти до гаража можливо тільки біля її вікон. Це підтверджується копією генерального плану земельної ділянки.

На території господарства знаходиться багато інших споруд, і доступ до гаража НОМЕР_2 обмежений іншими будівлями, які належать ОСОБА_2 ..

Йому відомо що такі неправомірні дії по пошкодженню його майна вчиняє ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_5 .. Тому гараж знищила саме ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_5 .

Коли було виявлено тріщини на стінах гаража , то він звернувся до Ковельського відділу поліції з заявою на неправомірні дії ОСОБА_2 які полягали у пошкодженні майна.

У травні 2016 року йому двічі телефонували сусіди і повідомляли що ОСОБА_2 та її чоловік вночі вивозять з подвір`я будинку матеріали, з яких був побудований гараж - цеглу, шифер, металеві ворота до гаража, металеві профілі, дерев`яні балки.

З цього приводу він двічі телефонував на «102» до Ковельського ВП, його заяви про викрадення майна зареєстровані. Тобто станом на 30 травня 2016 року гараж уже був повністю зруйнований, а матеріали від нього викрадені.

07.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 07.07.2017 р. та заявою ОСОБА_4 внесено відомості про вчинений злочин за ст. 194 КК України у кримінальному провадженні за № 0001608.

З покликанням на вимоги ст..ст.1166,1172,23,1167 ЦК України просить ухвалити рішення яким стягнути уточнену суму заподіяної майнової шкоди -72744 грн. та моральної -20000грн., а також нанесені ним судові витрати в тому числі по сплаті судового збору, вартості будівельно - технічної експертизи, витрати на правничу допомогу.

Ухвалою судді 02 липня 2019 року відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та надано визначений законом строк для подання відзиву відповідачам.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 зазначила, що позовні вимоги не визнає та в задоволенні їх просить відмовити з таких підстав.

Дійсно за заявою позивача до правоохоронних органів було відкрито кримінальне провадження по факту знищення майна. Дане провадження закрито по п.2ч.1 ст.284КПК України.

Вказує також, що позивачем не надано будь-яких правовстановлюючих документів на цю будівлю -гараж.

Жодних пошкоджень чи руйнувань гаража НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_5 вона та її чоловік не вчиняли.

Крім цього вважає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, оскільки як зазначено в матеріалах кримінального провадження право ОСОБА_4 було порушено на початку грудня 2015 року, а повне знищення гаража сталось 30.05.2016 року, а провадження по справі було відкрито 02.07.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені та уточнені позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених в позові та вважає їх законними та обґрунтованими, оскільки винними діями відповідачів було пошкоджено, а в подальшому повністю знищено майно ОСОБА_4 , тобто побудований гараж.

Відповідач, допитана як свідок в судовому засіданні підтримала викладені у відзиві на позов обставини та додатково показала , що позивачем не доведено неправомірних дій з її сторони.

Ствердила, що гараж перебував у занедбаному стані та фактично зруйнований, а оскільки він знаходився у її дворі то вона лише поскладала матеріали з яких він був раніше збудований, надавши при цьому фотознімки на підтвердження своїх показань. Заперечила, що вона та її чоловік руйнували цей гараж, а тим більше викрадали з нього будь-які конструкції. Наведені в позові докази не підтверджують її неправомірних дій.

Представник відповідача ОСОБА_3 , також вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню оскільки, факт руйнування гаража відповідачами є недоведеним, крім цього зазначив, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, а також зазначив, що на момент звернення до суду з відповідним позовом власником майна, тобто домоволодіння була інша особа.

Суд, заслухавши сторони, їх представників , допитавши свідків та дослідивши матеріали справи , а також інвентаризаційну справу в тому числі матеріали інших судових справ між тими ж сторонами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Так судом встановлені наступні обставини.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 липня 2014 року справа №159/6162/13-ц встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є рідною: братом та сестрою.

Їхнім батькам на праві приватної власності належав будинок АДРЕСА_2 .

За життя, батько ОСОБА_8 подарував відповідачу у справі - ОСОБА_4 57/100 будинку з хлівом Б-І та 1/2 частиною хліва "б".

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_8 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті батька 47/100 будинку успадкувала його дружина - матір сторін ОСОБА_6 , однак правовстановлюючих документів на своє ім`я не виготовляла.

Набувши у власність частину будинку, ОСОБА_6 , відповідно до ст.30 чинного на той час ЗК 1990 року, набула права користування частиною земельної ділянки. Іншим землекористувачем земельної ділянки був її син - ОСОБА_4 ..

30 жовтня 1996 року між співвласниками будинку було складено акт розподілу земельної ділянки та встановлено порядок користування земельною ділянкою.

07.04.1997 року ОСОБА_6 подарувала свою частину будинку дочці -відповідачу в справі ОСОБА_2 ..

Таким чином, на час набуття ОСОБА_2 права власності на 47/100 будинку між попередніми власниками будинку - ОСОБА_4 і її матір`ю ОСОБА_6 склався порядок користування земельною ділянкою на підставі акту розподілу земельної ділянки від 30 жовтня 1996 року, згідно з яким в користуванні ОСОБА_4 знаходиться земельна ділянка площею 603 кв.м., в користуванні іншого співвласника- 535 кв. м ..

Зазначені обставини встановлені рішенням Ковельського міськрайонного суду від 23.12.20.11 року в справі № 2/0306/1806/11.

Крім того, сторонами не заперечувався той факт, що спірний гараж станом

на 1997 рік вже був збудований.

В цьому рішенні констатовано також, що при вирішенні спору суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині знесення гаража як самочинної забудови. Крім того, з рішення Ковельського міськрайонного суду від 23 грудня 2011 року в справі №2/0306/1801/2011 року, яке набрало законної сили, та з розпорядження Ковельського міського голови від 22.11.1996 року №807 вбачається про безпідставність тверджень позивача про самовільну забудову гаража ОСОБА_4 .. Більше того, дозвіл на забудову цього гаража і його будівництво було проведено ще в 1996 році, тобто до того, як ОСОБА_2 стала співвласником будинку і землекористувачем.

Іншою Постановою Апеляційного суду Волинської області від 25 січня 2018 року у справі № 159/2731/16-ц також встановлено , що спірний гараж НОМЕР_2, на час набуття позивачем права власності на частину житлового будинку у 1997 році, уже був збудований. До ОСОБА_2 не перейшло право власності на нього , що підтверджується договором дарування від 07.04.1997 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ..

Отже, наведені вище докази підтверджують що у власності позивача перебував гараж НОМЕР_2, як частина домоволодіння, право власності, як на окремий об`єкт на який не зареєстровано.

Матеріалами Реєстраційної справи на будинковолодіння АДРЕСА_2 підтверджено такі обставини:

- випискою із інвентаризаційних матеріалів на житловий будинок №28 станом на 05.05.2014 року підтверджено наявність гаража НОМЕР_2, що входить в будинковолодіння, а відповідно до іншої виписки із інвентаризаційної справи від 05.07.2016 року наявність гаража відсутня, що підтверджено також абрисом до технічного опису та стану господарських споруд.

Довіреністю яка наявна в матеріалах інвентаризаційної справи від 05.11.2015 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подарувати ОСОБА_11 належне йому на праві приватної власності майно, а саме 53/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , а іншою довіреністю, яка надана свідком ОСОБА_11 від 06.09.2018 року уповноважив ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 представляти його інтереси , щодо нерухомого майна за вказаною вище адресою, тобто земельними ділянками в тому числі які перебувають в оренді.

Щодо нерухомого майна, а саме 53/100 частки житлового будинку АДРЕСА_3 , біля якого розташовані господарські споруди та будівлі в тому числі гараж ОСОБА_14 відповідно до Договору дарування частки житлового будинку 03.08.2018 року подарував ОСОБА_11 .

Отже з аналізу зазначених вище документів слідує, що станом на липень 2016 року гараж, як об`єкт нерухомого майна був знесений, незважаючи на те, що він зазначений в договорі дарування. Вказаної обставини сторони не заперечували в ході судового розгляду.

Відтак судом встановлено, що повним власником є ОСОБА_11 , яка підтвердила цю обставину, будучи допитаною як свідок в даній справі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що з літа 2015 року проживала у частині будинку, що належав ОСОБА_4 , а з 27 жовтня 2016 року в ньому зареєстрована.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зазначених вимог закону позивачем при зверненні до суду не виконано.

Відповідно до законодавства договір дарування є безоплатним правочином, а відтак відсутність будівлі гаража на момент укладення такого договору будь-яким чином не впливало і не могло вплинути на волевиявлення як дарувальника так і обдарованої особи.

Отже, враховуючи наведене суд приходить до однозначного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст..141 ЦПК України судові витрати , пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ст..133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат , пов`язаних з розглядом справи належать також витрати:

-на професійну правничу допомогу.

Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката , несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 137 ЦПК України вирішено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Відповідач просить покласти на позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. при цьому подано Договір про надання правової допомоги адвокатом, розрахунок наданої правничої допомоги: збір документів для підготовки відзиву на позовну заяву - 600 грн., підготовка відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань -3000 грн., представництво інтересів -2400 грн., акт наданої правничої допомоги на суму 6000 грн., що документально підтверджений квитанцією №27451359-1 від 15.07.2019 року в сумі 6000 гривень.

Задовольняючи частково вимоги по сплаті суми витрат на правничу допомогу суд враховує предмет спору, кількість і тривалість судових засідань, обсяг поданих суду документів та їх складність, а тому вважає обґрунтованою та співмірною суму витрат на правничу допомогу , що становить 3000 гривень.

На підставі ст. ст. 4,12-13, 19, 82,133, 137,141, 258-259, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди від знищення майна - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 ( три) тисячі гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено 02.04.2020 року.

Головуючий:В. О. Лесик