УХВАЛА

11 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 569/840/19

провадження № 61-10868ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 10 000,00 грн щомісячно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 1 338,75 грн, щомісячно, починаючи з 15 січня 2019 року на період його непрацездатності.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, у зв`язку з тим, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі.

18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд судового рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина за нововиявленими обставинами, та залишено судове рішення в силі.

21 липня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, подані матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. Заявник вказує, що фактично з нього стягнуто 294 525,00 грн, проте ці обставини спростовуються змістом судових рішень у даній справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик