Справа № 755/2634/20
"31" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гончарука В.П.,
за участі секретаря Гриценко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої соужби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту з нерухомого майна, -
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 , придбала 09.04.2003 року, разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , згідно договору купівлі-продажу трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 у продавця ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина і його майно було успадковано спадкоємцями. Тобто на даний час власниками квартири є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 . Що підтверджується витягами є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності які додані до матеріалів позовної заяви.
Спадщину ми оформили на підставі свідоцтв виданих нотаріусом Десятої державної нотаріальної контори м. Києва.
Після цього позивач звернулася до нотаріуса з метою продажу квартири, але як повідомив нотаріус що це не можливо посвідчити, оскільки за спірною квартирою значиться заборона відчуження майна в зв`язку з арештом та надав позивачу відповідні витяги з реєстру які додані до матеріалів справи.
Позивачу повідомили що арешт на вказану квартиру був накладений ще 09.06.2004 року постановою № 590/10 державним виконавцем Матвійчуком І.С. і саме на майно боржника ОСОБА_2 . Також вони надали мені ксерокопію вказаної постанови
На даний час у позивача немає ніякої ні перед ким заборгованості та відкритих виконавчих проваджень згідно яких могла би бути накладена заборона на відчуження мого майна чи інших власників вказаної квартири.
09 лютого 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої соужби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту з нерухомого майна, розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження.
02 червня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у даній справі.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі виходячи з підстав викладених у змісті позовної заяви, просив прийняти рішення, яким їх задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомили.
Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До початку судового засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, в якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили позов задовольнити.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.
В судовому засіданні встановлено, що на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реємтру прав власності на нерухоме майно.
На спірну квартиру накладно арешт.
Згідно ч.1,2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним.
Таким чином, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.
Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна.
Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої соужби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту з нерухомого майна.

Питання, щодо стягнення судових витрат в межах даної цивільної справи було вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273,280-282, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна та заборонку відчуження нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 накладеного постановою постановою Державної виконавчої служби Дніпровського району міста Києва (постанова АА № 384593, від 09.06.2004 заборона № 168), реєстраційний номер обтяження: 32731), зареєстровано 17.06.2004 за № 32731 реєстратором: Десята Київська міська державна нотаріальна контора; та накладеного цією ж постановою Державної виконавчої Дніпровського району міста Києва (постанова АА № 384593, від 09.06.2004 заборона № 254), реєстраційний номер обтяження: 1355268), зареєстровано 05.10.2004 за № 1355268 реєстратором: Десята Київська міська державна нотаріальна контора.

Вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідні записи № 32731 та № 1355268.

Стягнути з Відділу державної виконавчої соужби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 420,40 гривень з кожного.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31 липня 2020 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , (місце проживання АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (02094, м. Київ, вул. Краківська, 20)

Відповідач - ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ).

Треті особи:

ОСОБА_3 , (місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 );

ОСОБА_4 , (місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 );

ОСОБА_5 , (місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ).

Суддя