ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/9437/20 Головуючий суддя І інстанції Божко В. В.
Провадження № 22-ц/818/3965/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про визнання права власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

судді-доповідача Яцини В.Б.,

суддів колегії Котелевець А.В., Кругової С.С.,

у порядку вирішення питання про відкриття апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року, постановлену у складі судді Божко В.В., по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про переведення прав та обов`язків покупця, витребування майна,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року визнано неподаною та повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про переведення прав та обов`язків покупця, витребування майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 02.07.2020 ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу у строк, встановлений ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 липня 2020 року від районного суду було витребувано цивільну справу № 953/9437/20.

Вказана справа надійшла до суду апеляційної інстанції 21.07.2020.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 липня 2020 року за недоведеності було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та апеляційну скарга було залишено без руху для сплати судового збору у сумі 420 грн 40 коп. та надання до суду оригіналу квитанції про сплату цих витрат, а також надання суду виправленої апеляційної скарги (оригінал) з її копіями (2 шт.) та доданими письмовими матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута апелянту.

Суд в ухвалі також зазначив, що відмова у задоволенні клопотання не позбавляє ОСОБА_1 права повторно заявити клопотання про звільнення від сплати судового збору, надавши суду відомості про його доходи за 2019 календарний рік, включно із доходами за місцем роботи до 16.08.2019.

Копію зазначеної ухвали ОСОБА_1 отримав 01.08.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на аркуші справи 50.

На адресу Харківського апеляційного суду 03.08.2020 та 04.08.2020 від ОСОБА_1 надійшли ідентичні за змістом клопотання про звільнення від сплати судового збору, які аргументовані тим, що ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 640/2744/13-ц було визнано як належний доказ підстав для звільнення від сплати судового збору довідку Пенсійного фонду України про відсутність у ОСОБА_1 доходу за попередній рік.

Вважає, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції має бути врахована апеляційним судом при вирішенні питання про звільнення його від сплати судового збору як джерело права.

Також, на адресу суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 05.08.2020 та 06.08.2020 були подані заяви про негайне прийняття рішення у справі, у яких він повторює про необхідність врахування судом ухвали Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 640/2744/13-ц.

Зазначені заяви були передані судді-доповідачеві після повернення із відпустки 13.08.2020.

ОСОБА_1 14.08.2020 та 19.08.2020 подав на адресу суду заяви, які є ідентичними за змістом заявам від 05.08.2020 та 06.08.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору суд апеляційної інстанції у згаданій ухвалі від 24 липня 2020 року надав оцінку довідці про наявний страховий стаж ГУ ПФУ в Харківській області від 04.02.2020 за № 177 та іншим документам, зазначивши про те, що надані ним докази не є достатніми для його звільнення від сплати судового збору, оскільки позивачем не надано відомостей про його доходи до 16.08.2019. Суд також відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 640/2744/13-ц його було звільнено від сплати судового збору, та, що вона є преюдиціальною при вирішенні питання про звільнення його від сплати судового збору у цій справі, оскільки вона не є релевантною до цієї справи з огляду на інший період часу, на який має бути підтверджений дохід апелянта. Внаслідок цього апеляційна скарга була залишена без руху для виправлення апеляційної скарги та надання до Харківського апеляційного суду оригіналу квитанції про сплату судових витрат на суму 420,40 грн. впродовж 10 днів. Вказану ухвалу апелянт отримав (а.с. 47-49).

Натомість апелянт не виправив згадані недоліки про сплату судового збору та надання копії виправленої апеляційної скарги з її копіями та доданими письмовими матеріалами відповідно до кількості учасників справи, а став сперечатися з судом апеляційної інстанції, наполягаючи на тих доводах скарги, яким вже була надана оцінка та вони були відхилені судом, що є неприпустимим з огляду на конституційне положення про обов`язковість судових рішень, які є чинними, що відповідає принципу верховенства права в аспекті такого його елементу як права (юридична) визначеність. Така процесуальна поведінка апелянта є зловживанням процесуальним правом на скаргу, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 не виконав вимоги суду апеляційної інстанції щодо усунення недоліків апеляційної скарги стосовно непідтверджених підстав для звільнення судового збору за подання апеляційної скарги. Обов`язкові для виконання вимоги ухвали про надання виправленої апеляційної скарги він не виконав.

Внаслідок вищевказаним зловживанням процесуальним правом колегія суддів не розглядає повторно клопотання про звільнення від сплати судових витрат, заявлене з тих самих підстав, яким вже надана юридична оцінка в ухвалі про залишення скарги без руху від 24 липня 2020 року, оскільки в іншому випадку суд наражається на порушення принципу верховенства права (ст. 10 ЦПК України) у аспекті дотримання правової визначеності.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на доступ до суду та ухваленого за аналогічних обставин справи в контексті дотримання права на доступ до суду рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (заява № 28249/95), - сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету сплати судового збору. Аналогічне за змістом роз`яснення судам викладено у п. 1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах.

У цьому контексті у п. п. 55, 64-67 зазначеного рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» вказано, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У даному випадку вимога суду апеляційної інстанції сплатити судовий збір в сумі 420,40 грн. або надати належні докази про звільнення від його сплати, а також - виконати інші вимоги щодо виправлення апеляційної скарги та додавання належної кількості письмових матеріалів ґрунтується на законі, відповідає легітимній меті, та з огляду на наявність у заявника можливості отримати документи, що підтверджують його неплатоспроможність, - вимоги суду апеляційної інстанції не становлять для апелянта надмірний процесуальний тягар. У справі відсутні відомості, що апелянт не взмозі виконати законні вимоги суду апеляційної інстанції, які були поставлені йому відповідно до норм цивільного процесуального права, обов`язкових для кожного апелянта, що не перешкоджає йому у доступі до суду апеляційної інстанції. Наразі апелянт вибрав шлях процесуальної суперечки, що є очевидним затягуванням розгляду питання щодо відкриття апеляційного провадження у справі та порушує принцип правової визначеності стосовно оскаржуваного судового рішення, що є зловживанням процесуальним правом і тому відповідно до ст. 44 ЦПК України така процесуальна поведінка є неприпустимою.

На підставі викладеного, та врахувавши нормативні строки пересилання поштових відправлень, суд вважає за необхідне вважати неподаною і повернути апеляційну скаргу ОСОБА_1 , роз`яснивши, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду після усунення зазначених в ухвалі від 24 липня 2020 року недоліків, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ч. 3 ст. 185, ст. 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року, постановлену у складі судді Божко В.В., по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про переведення прав та обов`язків покупця, витребування майна - вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання, і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В. Котелевець.

С.С. Кругова.