Провадження № 2/369/568/20
18.08.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Дубас Т.В.,
за участю секретаря - Мазурик Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вараський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області, про звільнення від сплати аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам, стягнення аліментів -
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2017 році він отримав виклик державного виконавця Кузнєцовського міського ВДВС ГТУЮ у Рівненській області від 03.05.2017 № 1499/143/19-17, з якого вбачалась наявність заборгованості по аліментам.
У той же ж час, позивач зазначає, що син проживає разом з ним, і з червня 2017 року перебуває на його повному утриманні.
Юридичною підставою для стягнення з позивача аліментів було те, що дитина після розлучення залишилася проживати з матір`ю.
З огляду на це, позивач просить суд звільнити його від сплати аліментів та заборгованості по аліментам, та навпаки - стягнути аліменти з матері дитини - ОСОБА_2 у розмірі 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою суду від 13.04.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання також не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини такої неявки та позицію щодо позову суду не повідомила.
Допитаний у судовому засіданні 22.07.2020 свідок ОСОБА_3 суду повідомив обставини проживання дитини саме з позивачем та перебування її на його утриманні, а також про стосунки неповнолітнього ОСОБА_4 з батьком та матір`ю.
У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
30.12.2005 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Кузнєцовського міського управління юстиції Рівненської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 30.12.2005 було зроблено актовий запис № 367.
Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Кузнєцовського міського суду Рівненської області від 01.09.2008 шлюб між сторонами було розірвано, залишено дитину - ОСОБА_4 на вихованні матері до досягнення ним повноліття.

Іншим рішенням Кузнєцовського міського суду Рівненської області від 01.09.2008 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, починаючи з 08.08.2008 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У подальшому позивач зазначає, що його дружина разом з дитиною поїхала жити до Києва, разом з тим, у 2012 році відповідач зателефонувала позивачеві та попросила забрати сина на тимчасове проживання, після того як позивач забрав до себе сина, всі спроби зв`язатись з відповідачкою виявилися марними.

Позивач зазначив, що оскільки він періодично проходив лікування від наркозалежності в оздоровчо-реабілітаційному центрі «Ковчег» м. Нововолинськ, то на період лікування він не мав можливості постійно доглядати за сином, у зв`язку з чим довелось влаштувати його до дитячого оздоровчого центру «Ковчег» при вищезгаданому центрі.

З довідки Волинського обласного благодійного фонду «Ковчег» вбачається, що ОСОБА_4 за проханням і за заявою батька - ОСОБА_1 потребував тимчасової допомоги і в період з 08.11.2012 по 06.06.2017 проживав в дитячому оздоровчому центрі «Ковчег», батько дитини завжди був поруч, підтримував сина та надавав йому посильну допомогу.

Після проходження реабілітаційних процедур позивач разом з неповнолітнім сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10.10.2019 № 1344.

З 2017 року і на даний час дитина на постійній основі проживає з батьком.

З матеріалів справи, листа Варашського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області та заяв позивача до органів Національної поліції, вбачається, що позивачем вчинялися дії, спрямовані на розшук зниклої матері дитини, відповідача, проте вони не дали результату.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 6536 від 27.08.2019 на виконанні у Вараського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист, виданий Кузнецовським міським судом Рівненської області 01.09.2008 про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, починаючи з 08.08.2008, розмір заборгованості становила на 04.06.2018 85 223,79 грн.

З іншого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 01.08.2019 розмір заборгованості становив 114 868,54 грн.

Лише з вказаного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається місце проживання відповідача та матері дитини - АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи не вбачається, що з 2012 року відповідач вживала заходів для повернення дитини, в тому числі зверталась до суду з вимогами про відібрання дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК).

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно з частиною першою статті 162 СК України, якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Частиною 2 ст. 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За положенням частини 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 160, ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що неповнолітній син сторін з листопада 2012 року фактично проживає разом зі своїм батьком позивачем ОСОБА_1 спочатку за місце свого навчання, а потім на орендованій квартирі, фактичне місце проживання матері на даний час офіційно не було встановлено.

Доказів того, що кошти, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 за судовим рішенням від 01.09.2008, використовуються в інтересах дитини сторін, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів участі матері в утримання дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Зважаючи на те, що з листопада 2012 року дитина фактично проживає разом з батьком, знаходиться саме на його утриманні, вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення і у відповідності до ст. 181, ч. 2 ст. 197 СК України, ч. 4 ст. 273 ЦПК України дають підстави для звільнення батька від заборгованості по аліментам та від сплати аліментів на користь відповідача, а також для стягнення таких аліментів з матері дитини.

На думку суду, звільнення батька, з яким проживає дитина, від обов`язку сплачувати аліменти на утримання цієї дитини на користь матері, яка оголошена у розшук, відповідає інтересам дитини. Відсутність судового рішення про визначення місця проживання дитини з батьком не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів з матері, яка проживає окремо від дитини. Тим паче, що дитина на час розгляду справи досягла 14-річного віку і відповідно до закону може обирати місце свого проживання.

Проте, так як матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обставин, передбачених ст. 182 СК України, та обґрунтованості визначеного позивачем розміру аліментів, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину відповідного віку.

З урахуванням викладеного, керуючись вимогами Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, ст.ст. 7, 18, 84, 91, 160, 161, 180, 181, 182, 183, 184, 191, 197 СК України, ст.ст. 4, 5, 18, 19, 23, 28, 76-82, 259, 263-268, 273, 280-281, 351, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И ЛА :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вараський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області, про звільнення від сплати аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам, стягнення аліментів - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, присуджених з нього за рішенням Кузнєцовського міського суду Рівненської області від 01.09.2008 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , від заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, присуджених з нього за рішенням Кузнєцовського міського суду Рівненської області від 01.09.2008 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з листопада 2012 року по час набрання законної сили даного рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 28.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Вараський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області, адреса: 34400, Рівненська область, місто Вараш, мікрорайон Вараш, будинок 44.

Суддя: Т.В. Дубас