П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 0541/3167/2012

Номер провадження 22-ц/804/2617/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової О.М., Попової С.А.,

секретар - Галстян Г.Г.

сторони:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Харківський національний університет внутрішніх справ

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 липня 2020 року, у складі судді Шишиліна О.Г.,

у справі за заявою ОСОБА_1

про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

07 липня 2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно нього, яке встановлено ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2015 року.

Заява мотивована тим, що 12 січня 2020 року під час перетину ним Державного кордону України в Міжнародному пункті пропуску «Малі Селменці» з метою працевлаштування в країні Євросоюзу посадовими особами Державної прикордонної служби прийнято рішення про відмову у перетині кордону України. На його запит від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби отримано лист від 06 лютого 2020 року №184/С-1656, відповідно до якого ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2015 року його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України з 25 грудня 2015 року. Заявнику не було відомо про наявність будь-яких відкритих виконавчих проваджень та обмежень щодо виїзду за кордон. 27 січня 2020 року заявник звертався до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі - Приморський ВДВС) із заявою про надання інформації про виконавчі провадження відносно нього за період з 2012 року по теперішній час із зазначенням дати відкриття, дати та підстави закриття, з наданням копій всіх процесуальних рішень (постанов) у виконавчих провадженнях. З відповіді Приморського ВДВС та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що на теперішній час відкрито виконавче провадження № 60484517 від 05 листопада 2019 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 0541/3167/2012 від 21 травня 2014 року про стягнення з заявника на користь Харківського національного університету внутрішніх справ заборгованості в сумі 37295,45 грн. Вказує, що до 05 листопада 2019 року відносно заявника не було виконавчих проваджень, однак його права, передбачені статтею 33 Конституції України, обмежено. Державним виконавцем Приморського ВДВС в поданні про обмеження заявника у праві виїзду за кордон не наведено та не надано суду належних та допустимих доказів, що заявник має реальні можливості, але свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, та про його обізнаність про існування цього рішення суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 липня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовлено.

Роз`яснено заявнику, що відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України суд першої інстанції виходив з того, що за виконавчим документом № 0541/3167/2012 відкрито виконавче провадження. ОСОБА_1 у своїй заяві не навів жодних доводів, які б стосувалися питань виконання виконавчого документа, урегульованих статтею 432 ЦПК України, у справі немає доказів помилковості видачі виконавчого документа (наприклад, на підставі рішення, яке не ухвалювалося), невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, відсутності обов`язку боржника у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для скасування ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, встановленого ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2015 року № 0541/3167/2012, оскільки зобов`язання, покладені на нього згідно виконавчого листа № 0541/3167/2012 від 23 жовтня 2014 року про стягнення на користь Харківського національного університету внутрішніх справ боргу в сумі 36926,19 грн, судових витрат у розмірі 369,26 грн ОСОБА_1 не виконав, заборгованість не погасив, добровільно внесено лише 700 грн, сума боргу є значною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

27 липня 2020 року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на ухвалу суду, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 серпня 2020 року справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Харківський національний університет внутрішніх справ, Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що заявником надано суду достатніх доказів вчинення ним добровільних систематичних дій, направлених на погашення боргу.

Суд прийшов до невірного висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, посилаючись лише на наявність факту заборгованості, яку повністю не погашено, а також на те, що сума боргу є значною.

Судом не враховано положення частини 3 статті 441 ЦПК України, пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а також роз`яснення, викладені в узагальненні Верховного Суду України «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», відповідно до яких тимчасове обмеження у праві виїзду передбачено у вигляді санкції за ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу заінтересовані особи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області № 0541/3167/2012 від 05 жовтня 2015 року задоволено подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського МУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до моменту фактичного виконання своїх зобов`язань покладених на нього рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області про стягнення на користь Харківського національного університету внутрішніх справ заборгованості на загальну суму 37295,45 грн.

12 січня 2020 року Державною прикордонною службою прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу ухвалою Приморського райсуду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2015 року за цивільною справою № 0541/3167/2012 тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 06 лютого 2020 року №184/С-1656 вищевказана ухвала надіслана разом із супровідним листом Приморським ВДВС Маріупольського МУЮ б/н від 15 грудня 2015 року у зв`язку із чим зазначені відомості були внесені 25 грудня 2015 року до бази даних ДПС України.

Відповідно до листа Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі від 06 лютого 2020 року на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 0541/3167/2012 від 23 жовтня 2014 року, виданий Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ боргу у розмірі 36026,19 грн, судових витрат у розмірі 369,26 грн та виконавчого збору у розмірі 3729,55 грн, за яким 05 листопада 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Листом від 20 липня 2020 року Приморський ВДВС повідомив суд про те, що 05 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом, з 14 лютого 2020 року боржник почав частково сплачувати суму боргу, з лютого 2020 року по липень 2020 року на загальну суму 700 грн. Державним виконавцем станом на 20 квітня 2020 року не виносилась постанова про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції заявник та заінтересовані особи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.53, 55, 60). В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с.36). Від Приморського ВДВС надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.57).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвали суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України».

Відповідно до статті 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено тільки законом. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, і які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано чинним законом на час його вирішення.

Відповідно до статті 377 - 1 ЦПК України 2004 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, Питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, зі змінами, внесеними згідно із Законом України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Як передбачено частиною 4 статті 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (частина 5 статті 441 ЦПК України).

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, процедура обмеження у праві виїзду боржника передбачена ЦПК України, а підстави - Законами України «Про виконавче провадження» та «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Верховний Суд України в листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» зазначив, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. У судовій практиці трапляються приклади мотивування судових рішень про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють «необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів».

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей, зазначених у поданні, матеріалах виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону «Про виконавче провадження» зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , прийшов до висновку, що боржник не виконав зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів, рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 травня 2014 року позовні вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ фактичні витрати, пов`язані із навчанням в сумі 36926,19 грн, судові витрати у розмірі 369,26 грн (а.с.207). Копію рішення суду отримано відповідачем ОСОБА_1 30 травня 2014 року (провадження № 2/266/667/14 а.с.300 ).

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 вересня 2014 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 травня 2014 року залишено без змін (провадження № 2/266/667/14 а.с.294-295). Копію ухвали суду апеляційної інстанції направлено учасникам справи (а.с.296, 319).

За заявою представника позивача Харківського національного університету внутрішніх справ видано виконавчий лист № 0541/3167/2012 (провадження № 2/266/667/14 а.с.306-310).

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2015 року задоволено подання державного виконавця Приморського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України ОСОБА_1 . Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням, виданим Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ заборгованості на загальну суму 37295,45 грн. Виконання ухвали покладено на державну прикордонну службу України (а.с.17-18 провадження 6/266/130/15).

Відповідно до Інформаційної довідки від 18.08.2020 року, сформованої в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, 28 листопада 2014 року Приморським ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 45597698 по примусовому виконанню виконавчого листа № 0541/3167/2012 від 21 травня 2014 року, виданого Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ 37295,45 грн. 07 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору 3729,54 грн. 18 липня 2016 року винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника з підстав невиконання рішення суду боржником. Постановою державного виконавця від 30 листопада 2016 року виконавчих документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що майна, належного боржнику, не виявлено. Встановлено строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання до 30 листопада 2019 року (а.с.61-62, 63).

Рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного контролю Карабин Р.М. від 12 січня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 , ІН НОМЕР_1 у перетинанні державного кордону України у зв`язку із наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2015 року у цивільній справі № 0541/3167/2012 тимчасово обмежено у праві виїзду з України (а.с.11-12).

Як вбачається з листа Приморського ВДВС від 13 серпня 2020 року, 05 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вищевказаного виконавчого листа. 28 січня 2020 року боржник звернувся до ВДВС про надання інформації про відкриті провадження відносно нього та просив надати реквізити для сплати боргу за виконавчим провадженням. З 14 лютого 2020 року боржник почав частково сплачувати суму боргу: лютий - 200 грн, березень - 100 грн, квітень -100 грн, червень - 100 грн, липень - 200 грн, серпень - 100 грн (а.с.57).

Сплата боржником ОСОБА_1 800 грн у погашення суми боргу не може безспірно свідчити про добросовісність виконання боржником зобов`язань за рішенням суду, враховуючи, що рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу набрало законної сили 23 вересня 2014 року, та про його ухвалення він був обізнаний. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні, не звертався до суду із заявою про вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом 11, які у відповідності до ст. 9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04 листопада 1950 року» від 17 липня 1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Колегія суддів наголошує на тому, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду.

Враховуючи вищезазначені обставини та відсутність доказів, які б спростовували факти умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, яке він тривалий час не виконує, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19 серпня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

О.М.Пономарьова

С.А.Попова