Справа № 308/1827/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Фазикош Г.В., переглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2018 року (у складі судді Шепетко І.О.) за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» (надалі Спілка) звернулася до суду з позовом у лютому 2018 р.

Просила стягнути на свою користь солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість у сумі 87 915,08 грн.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 21 грудня 2007 р. між сторонами було укладено договір кредиту-поруки № 516/1, відповідно до умов якого позичальником і поручителями було отримано кредитні кошти в розмірі 25 000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості (45% річних) терміном на 24 місяці, з 21 грудня 2007 р. по 20 грудня 2009 р.

Останній платіж по кредиту був здійснений 31.10.2008 р. у сумі 1600 грн.

Відповідно до п.8.1. договору кредиту-поруки сторони погодили десятирічний строк позовної давності.

Кредитна заборгованість станом на 12.02.2018 р. згідно з договором кредиту-поруки № 516/1 від 21.12.2007 р. складає 87 915,08 грн. із яких тіло кредиту 16 969,78 грн., а відсотки 70 945,30 грн.

Відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання, а тому відповідають перед Спілкою за зобов`язаннями відповідно до умов договору кредиту-поруки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2018 р. позов задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Спілки заборгованість у розмірі 25 652,26 грн., яка складається із: 16 969,78 грн. заборгованість по тілу кредиту; 8 682,48 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. Стягнуто з відповідачів у дохід держави судовий збір у розмірі по 171,38 грн. із кожного. Стягнуто з Спілки в дохід держави судовий збір у розмірі 1247,85 грн.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення у частині стягнення із нього заборгованості, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не отримував ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви, відтак був позбавлений можливості надавати свої заперечення проти позовних вимог Спілки;

- ОСОБА_1 не підписував договору кредиту-поруки, до Спілки за отриманням кредитних коштів не звертався, поручителів не знає, жодних платежів на виконання умов договору кредиту-поруки не здійснював;

-Відповідач убачає у діях Спілки ознаки кримінального правопорушення, відтак звернувся із відповідною заявою в Ужгородський відділ поліції ГУНП в Закарпатській області.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Спілка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до безпідставності та необґрунтованості доводів указані в апеляційній скарзі.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити, із таких мотивів.

Суд дійшов таких висновків:

-відсутні підстави для нарахування і стягнення відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, а відтак позовні вимоги в частині стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню, а саме в частині строку кредитування, тобто за період із 01.11.2008 р. по 20.12.2009 р., які відповідно будуть складати (16969,78 х0,45х415/365= 8 682,48) 8 682,48 грн.;

-відповідачі продовжують ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашають, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (карточці платежів по гривневому кредиту). Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі зобов`язання за вказаним договором не виконали. Оскільки відповідачі в судове засідання не з`явилися та не оспорили надані Спілкою розрахунки, не подали доказів на їх повне або часткове спростування, вказані відомості складені компетентною посадовою особою, то вони судом приймаються як достовірні;

-позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 16 969,78 грн. і відсотків за період із 01.11.2008 р. по 20.12.2009 р. у розмірі 8 682,48 грн., всього 25 652,26 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що 21.12.2007 р. між Спілкою і відповідачами був укладений договір кредиту-поруки №516/1, згідно зяким отримано кредитні кошти в розмірі 25 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 45 % річних, терміном на 24 місяці (з 21.12.2007 по 20.12.2009 рр.). У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором, утворилася заборгованість у розмірі 87 915,08 грн. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно з договором кредиту-поруки виступили перед Спілкою поручителями ОСОБА_1 .

Згідно з п. 1.2. Договору кредиту-поруки, кредит, визначений пунктом 1.1. договору, надається терміном на 24 місяці з 21 грудня 2007 р. по 20 грудня 2009 р. Зазначені строки можуть бути змінені за взаємною письмовою згодою сторін, яка може бути оформлена як у вигляді заяви позичальника на ім`я керівника спілки, погодженої з поручителем, так і у формі відповідного додатку договору.

Як убачається із наданих позивачем документів, зазначені в договорі строки не були змінені сторонами.

Згідно з п. 4.1 Договору кредиту-поруки, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту і сплачувати відсотки за користування ним.

Згідно з п. 2.2. Договору кредиту-поруки, кредит надається позичальнику для споживчих потреб та підлягає поверненню разом з відсотками за користування ним у відповідності до розрахунку, визначеного пунктом 2.3 договору та іншими положеннями договору, якими визначається плата за користування кредитом (зокрема, але не виключно пп. 4.4.).

Згідно з п. 2.3. розрахунок: розрахунок зазначається у даному пункті або у додатку А до договору.

Будь-якого додатку позивач до договору кредиту-поруки не надав.

Згідно з п. 4.4 «а» Договору кредиту-поруки, у випадку несвоєчасної сплати місячного платежу виникає прострочена заборгованість.

Разом із тим, як убачається із карточки платежів по гривневому кредиту, порядок виплат складає рівними частинами і зазначенням терміну по 1597,97 грн., строком 24 місяці. Крім того, з цієї карточки випливає, що відповідачем здійснювалося щомісячне погашення кредиту в сумах 1600-1800 грн. із 21.01.2008 по 31.10.2008 включно, відтак залишок за кредитом склав 16 969,78 грн. Надалі в цій карточці зазначається дата 12.02.2018, кількість днів 3391, та нарахування за відсотками в розмірі 70 945,30 грн.

Відповідач не надавав своєчасно позичальнику грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у карточці платежів по гривневому кредиту. Останній платіж здійснив 31.10.2008 р. в розмірі 1600 грн., з врахуванням якого залишок кредиту склав 16969,78 грн.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачі порушують зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За змістом статтей 526, 530, 610, 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема і щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

При цьому, відповідно до статтей 1048 та 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною добою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст. 631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані в ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В даному випадку, сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування. Так, 21 грудня 2007 сторони уклали договір, в якому погодили термін кредитування - 24 місяці, тобто до 20 грудня 2009 року, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 25 000 грн., які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 45 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати рівними щомісячними платежами в розмірі 1597,97 грн. упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Відтак, у межах строку кредитування до 20 грудня 2008 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 21 грудня 2008 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Суд приходить до висновку, що відсутні підстави для нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, а відтак позовні вимоги в частині стягнення відсотків підлягають до часткового задоволення, а саме в частині строку кредитування, тобто за період з 01.11.2008 по 20.12.2009, які відповідно будуть складати (16969,78 х0,45х415/365= 8 682,48) 8 682,48 грн.

Права та інтереси позивача (кредитодавця) в даному випадку забезпечуються вимогами частини 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з п. 5.1 Договору, поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі (включаючи сплату всіх відсотків, неустойки, збитків, у тому числі, упущеної вигоди) солідарно терміном на десять років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним.

Згідно з п. 5.2 Договору, поручитель зобов`язується здійснювати постійний та систематичний контроль за виконанням позичальником зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

На даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашають, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (карточці платежів по гривневому кредиту). Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі зобов`язання за вказаним договором не виконали. Оскільки, відповідачі в судове засідання не з`явилися та не оспорили дані розрахунки, не подали доказів на їх повне або часткове спростування, вказані відомості складені компетентною посадовою особою, то вони судом приймаються як достовірні.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 16 969,78 грн. та відсотків за період з 01.11.2008 по 20.12.2009 в розмірі 8 682,48 грн., а всього 25 652,26 грн.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково.

Так, стосовно доводу апеляційної скарги про те, що апелянта не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, не отримання ОСОБА_1 судової кореспонденції, колегія суддів зауважує таке.

Перед відкриттям провадження у справі судом першої інстанції було здійснено запит начальнику відділу реєстрації місця проживання стосовно громадянина ОСОБА_1 (а.с.28). Із відповіді відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради видно, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30). Відтак, уся судова кореспонденція надсилалася відповідачеві саме на цю адресу, однак уся вона поверталася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є доведеними та обґрунтованими, і заслуговують на увагу.

Решта доводів апеляційної скарги не заслуговує на увагу, із таких мотивів

Заперечення ОСОБА_1 стосовно того, що він не підписував договору кредиту-поруки, до Спілки за отриманням кредитних коштів не звертався, поручителів не знає, жодних платежів на виконання умов договору кредиту-поруки не здійснював, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Такі доводи є голослівними і не підкріплені жодними письмовими доказами. Будь-яких клопотань із цього приводу стороною відповідача не подавалося.

Відповідач убачає у діях Спілки ознаки кримінального правопорушення, відтак звернувся із відповідною заявою в Ужгородський відділ поліції ГУНП в Закарпатській області, однак ОСОБА_1 подав лише примірник заяви із зверненням до відділу поліції, однак ця заява не є належним доказом у контексті спірних правовідносин.

Відповідач жодними належними доказами не спростував правову позицію Спілки та висновків суду першої інстанції.

У контексті наведеного та враховуючи межі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що такі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а рішення місцевого суду належить скасувати лише з підстав неналежного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи (порушення норм процесуального права).

Відповідачеві, при відкритті апеляційного провадження у справі було відстрочено сплату судового збору, відтак у силу вимог ст.136 ЦПК України, та з урахуванням часткового оскарження судового рішення,із нього в дохід держави необхідно стягнути 881 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч.3 ст. 376 ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2018 року скасувати.

3.Позов Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» задовольнити.

4.Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» заборгованість у розмірі 25 652,26 грн. (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні сімдесят вісім копійок), яка складається із: 16 969,78 грн. заборгованість по тілу кредиту; 8 682,48 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом.

5.Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 881 грн. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

7.Повне судове рішення складено 14 серпня 2020 р.

Судді: