Справа № 646/2558/19
№ провадження 2/646/476/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

за участю секретаря Хілінського М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Тимошенка Д.В. звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_1 , а саме коридором (приміщення №1) площею 6,5 кв.м. та санвузлом (приміщення №4) площею 2,9 кв.м., шляхом демонтування стіни з дверима у коридорі (приміщення №1) квартири АДРЕСА_1 , що належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності, стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Позовні вимоги мотивували тим, що позивачу належить 52/100 частина квартири АДРЕСА_1 , що складаються з приміщення №2 (два) з відповідною частиною місць спільного користування, житловою площею 13,4 кв.м. Зазначена квартира в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 30,9 кв.м., загальною площею 58,0 кв.м. Відповідачу належить 48/100 частини в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до Технічного паспорту, місцями загального користування є приміщення № 1 - коридор, площею 6,5 кв.м., приміщення № 4 - санітарний вузол, площею 2,9 кв.м.

За відсутності позивача у квартирі АДРЕСА_1 відповідач в серпні 2018 року самовільно незаконно збудував стіну з дверима в коридорі загального користування (відповідно до технічного паспорту приміщення №1) у вказаній квартирі, якою відгородив від частини квартири позивачки місця загального користування: коридор - приміщення №1 площею 6,5 кв.м. та санвузол - приміщення №4 площею 2,9 кв. м.

Позивач не давала жодної згоди на побудування стіни, яка ускладнює та навіть унеможливлює здійснення її майнових прав, в тому числі право користуватись туалетом. На численні претензії відповідач відповідає позивачу в грубій формі із вживанням нецензурної лексики. Усвідомлюючи наслідки відповідач, не йде на перемови та ігнорує вимоги припинити порушувати права позивача та інтереси, щодо користування спільною частковою власністю.

Між позивачем та відповідачем відсутні жодні договірні відносини, тобто у відповідача не було жодних законних підстав на будування стіни, що відмежовує позивача від користування двома приміщеннями, які є місцями загального користування, та таких підстав не існує і зараз.

Триваючі перешкоди у доступі до приміщень спільного користування повністю змінили спосіб життя позивача. Тривалий час позивач відстоювала свої законі права в позасудовому порядку, увесь цей час позивач відчувала моральні страждання у зв`язку з тим, що її самовільно, всупереч закону позбавили майна та можливості ним користуватися. Психічний стан позивача ускладнює факт постійних лайок та погроз в її адресу зі сторони відповідача, який усвідомлюючи свою вину та неправомірність своїх дій перешкоджає у здійсненні майнових прав позивача. Позивач не має доступу до туалету та проточної води. Щоденні страждання, системне приниження гідності, честі позивача відбувається саме через протиправну поведінку відповідача.

Враховуючи характер, ступінь моральної шкоди, зміни в житті позивача, погіршення його становища протягом 2 років такого життя, позивач оцінює справедливу компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому в задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що він купив свою частину квартири вже в такому стані та стіну не будував. Тому права позивача не порушував.

15.04.2019 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

09.07.2019 відповідач через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

12.07.2019 ухвалою судді призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

02.03.2020 ухвалою судді закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

03.08.2020 представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомив суд про надання доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Про причини неявки до суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.

Позивачу належить 52/100 частина квартири АДРЕСА_1 , що складаються з приміщення №2 (два) з відповідною частиною місць спільного користування, житловою площею 13,4 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.06.2017, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98528105 від 14.06.2017, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №48067854 від 14.06.2017 та Технічним паспортом на квартиру від 23.03.2004.

Відповідачу належить 48/100 частини в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №149714929 від 16.12.2018.

Зазначена квартира в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 30,9 кв.м., загальною площею 58,0 кв.м., місцями загального користування є приміщення № 1 - коридор, площею 6,5 кв.м., приміщення № 4 - санітарний вузол, площею 2,9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом та є відповідне зазначення у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до Актів обстеження внутрішньобудинкових водопровідних мереж та водорозбірної арматури за адресою АДРЕСА_2 від 07.02.2018, 22.06.2018, 04.12.2018 встановлено, що виходом на місце за вказаною адресою проведено обстеження квартири на ступінь благоустрою. В ході обслуговування було встановлено, що квартира розділена на два особові рахунки. Квартира відповідача має окремий вхід із загального коридору. У квартирі відповідача є централізоване водопостачання та водовідведення. З сантехнічних приладів є мийка, душова кабіна, унітаз, раковина. Підігрів води здійснюється водонагрівачем. Доступ в квартиру відповідача неможливий, двері замкнені. У квартирі ОСОБА_1 відсутнє централізоване водопостачання та водовідведення. Сантехнічні прилади відсутні.

Позивач не давала жодної згоди на побудування стіни.

Між позивачем та відповідачем відсутні жодні договірні відносини, тобто у відповідача не було жодних законних підстав на будування стіни, що відмежовує позивача від користування двома приміщеннями, які є місцями загального користування, та таких підстав не існує і зараз.

Позивач зверталась до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради зі скаргою №17/12-1 від 17.12.2018 щодо вказаної незаконно збудованої стіни з дверима. Проте на даний час захистити свої права не вдалося, що підтверджується листом від 06.03.2019 №582/0/250-19.

Згідно із ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватись на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ч.3 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За правилами статей 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджуватися один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов`язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Статтею 179 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків.

Згідно до ст. 189 ЖК України особи, винні у порушенні правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під`їздів, придомових територій; у незаконному переобладнанні та/або переплануванні жилих будинків (квартир), інших жилих приміщень, призначених та придатних для постійного або тимчасового проживання, нежилих приміщень, розташованих у жилих будинках, та/або використанні їх не за призначенням; у порушенні правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, у безгосподарному їх утриманні; у псуванні жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об`єктів благоустрою несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Верховним Судом України у постанові від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14 та у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-381цс15 викладено правову позицію згідно якої, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва, окрім органів місцевого самоврядування чи власників земельної ділянки, а також органів державного архітектурно-будівельного контролю, можуть заявляти й інші особи за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України 2004 року, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Крім того, у п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідач порушив вимоги Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006, та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За загальним правилом ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав уразі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Суд на підставі статей 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За приписами статті 152 ЖК, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Частиною третьою статті 100 ЖК встановлено, що наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов`язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан.

Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 76-83 ЦПК України, на спростування заявлених позивачем вимог.

Таким чином, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом демонтування відповідачем стіни в коридорі загального користування підлягає задоволенню.

В той же час позивачем не доведено, що спірну стіну збудував саме відповідач, тому підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди - відсутні.

Частина квартири відповідача відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №149714929 від 16.12.2018 належить йому з 05.07.2018, тобто була набута після зведення спірної стіни.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1536,80 грн покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме по 768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 16, 321, 356, 376, 386 ЦК України, статтями 10, 24, 152, 177, 179 ЖК Української РСР, 12, 81, 141, 263, 264, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_1 , а саме коридором (приміщення №1) площею 6,5 кв.м. та санвузлом (приміщення №4) площею 2,9 кв.м., шляхом демонтування стіни з дверима у коридорі загального користування (приміщення №1) квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину витрат на оплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: В.А.Єжов