У х в а л а

18 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 691/961/19-ц

провадження № 61-9285 ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 травня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання правочинів частково недійсними та застосування реституції,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 21 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2020 року залишено без змін.

19 червня 2020 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

ОСОБА_1 подано касаційну скаргу (надійшла 23 червня 2020 року),

в якій заявник судові рішення скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 06 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху,

та запропоновано зазначити інші обов`язкові підстави касаційного оскарження, так як заявник посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте, існує багато правових позицій Верховного Суду щодо застосування строку позовної давності у справах, які виникають із кредитних правовідносин. Зазначено строк виконання ухвали, попереджено про наслідки її невиконання.

У липні 2020 року на адресу Верховного Суду ОСОБА_1 направив заяву,

у якій зазначив, що дійсно існує багато правових позицій Верховного Суду щодо застосування строку позовної давності у справах, які виникають із кредитних правовідносин, проте вони стосуються дій кредитора, а не боржника, але це є штучним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, так як

стаття 261 ЦК України містить загальне положення про позовну давність. Отже, заявник не зазначив інші конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Оскільки у відведений судом строк, станом на 18 серпня 2020 року, ухвала суду касаційної інстанції не виконана, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню заявникові.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України

у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Керуючись статтями 185, 392, 393, ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 травня 2020 року вважати неподаною та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гулько