Справа № 308/4927/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., ГОТРИ Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Крегул М.М. від 1 червня 2020 року, повний текст якої складено 1 червня 2020 року, про повернення заяви у справі № 308/4927/20 за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Свободи, 50», до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Суязова Галина Василівна, і ОСОБА_2 оскаржили ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 01.06.2020, якою повернуто позивачам заяву у справі за вищезазначеним позовом. На думку апелянтів, ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права.

Так, повертаючи заяву на підставі ст. 185 ч. 4 п. 1 ЦПК України, суддя суду першої інстанції виходив із того, що позов подано в інтересах ОСББ «Проспект Свободи, 50», оскільки заявлено вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та передачу його цьому Об`єднанню, проте, заяву підписано особами, які не мають повноважень звертатися до суду з позовом в інтересах ОСББ «Проспект Свободи, 50». Такий висновок помилковий виходячи з наступного.

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як власники квартир у будинку АДРЕСА_1 та співвласники спільного майна цього будинку (приміщень загального користування, конструкцій, комунікацій будинку тощо) пред`явили до ОСОБА_3 вимоги про витребування з його незаконного володіння допоміжного приміщення площею 66,7 кв. м на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 (вбудованого приміщення творчої майстерні) та зобов`язання звільнити це приміщення і передачу його ОСББ «Проспект Свободи, 50» як уповноваженому органу на управління спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Тобто, позивачі діяли на захист своїх майнових прав (прав власності), які не передавалися ОСББ «Проспект Свободи, 50», уповноваженому лише на управління відповідним майном. Право витребування майна з чужого незаконного володіння належить власнику майна, вимоги позову спрямовані на захист майнових прав саме позивачів. ОСББ було залучено до участі в справі суто як орган, уповноважений на управління спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів, оскільки результат справи може вплинути на права і обов`язки ОСББ.

Оскільки ОСББ має вищевказані повноваження, то з метою ефективного захисту порушеного права позивачів вони сформулювали вимогу про передачу витребуваного майна цьому Об`єднанню для здійснення управління майном.

Саме в такій якості позивачі підписали і подали заяву, обґрунтованість якої по суті на стадії відкриття провадження в справі не підлягає оцінці, а в разі пред`явлення позову неналежним позивачем в інтересах іншої особи або обрання неефективного способу захисту права питання обґрунтованості та доведеності позову вирішується при ухваленні рішення в справі.

Насамкінець, якщо, на думку суду, позовна заява не відповідала вимогам процесуального закону щодо її форми, підписання, належного зазначення учасників процесу та їх процесуального статусу, заява могла бути залишена без руху для виправлення відповідних недоліків.

Апелянти просять оскаржену ухвалу скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з наявних матеріалів, 25.05.2020 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 пред`явили до ОСОБА_3 позов про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити дії, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів вказали ОСББ «Проспект Свободи, 50» (а.с. 1-7). Заяву підписано представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Суязовою Г.В. і позивачкою ОСОБА_2 . Позивачі просили:

витребувати чужого незаконного володіння ОСОБА_3 допоміжне приміщення площею 66,7 кв. м на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 (вбудоване приміщення творчої майстерні):

зобов`язати ОСОБА_3 звільнити це приміщення і передати його ОСББ «Проспект Свободи, 50» як уповноваженому органу на управління спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Позов був умотивований, зокрема, тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Позивачі відповідно до закону є співвласниками допоміжних приміщень будинку. Відповідач ОСОБА_3 не є мешканцем будинку, проте, користується спірним допоміжним приміщенням, яке придбав за договором купівлі-продажу, тоді як мешканці будинку не продавали йому приміщення, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У цьому приміщенні знаходились каналізаційні мережі будинку, потім власником приміщення став гр-н ОСОБА_4 на підставі рішення Ужгородської міської ради, яке є незаконним, позаяк було відчужене спільне майно співвласників будинку. За таких умов вони вправі витребувати майно у кінцевого власника.

У позовній заяві не вказується про належність ОСОБА_2 конкретної квартири в будинку АДРЕСА_1 , водночас до заяви додані документи про належність ОСОБА_2 квартири № 92 в цьому будинку на праві спільної сумісної власності з трьома іншими особами (а.с. 28).

Ухвалою від 01.06.2020 суддя Ужгородського міськрайонного суду повернув позивачам заяву на підставі ст. 185 ч. 4 п. 1 ЦПК України (а.с. 51-52).

Ухвалу обґрунтовано тим, що заявивши вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та передачу його ОСББ «Проспект Свободи, 50» ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали позов в інтересах цього Об`єднання, проте, не мали на це повноважень і всупереч положенням ст. 58 ч.ч. 1, 3, ст. 62 ч.ч. 1, 3, ст. 175 ч. 2, ст. 177 ч. 7 ЦПК України не надали доказів наявності в них повноважень на відповідне представництво та на підписання позовної заяви.

Погодитись із таким вирішенням процесуального питання не можна.

За змістом положень ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 19 ЦПК України, кожен має право на звернення, зокрема, в порядку цивільного судочинства, до суду по захист своїх порушених цивільних прав та законних інтересів, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

В силу положень ст. 5, ст. 12 ч.ч. 1, 2, 4, ст. 13 ч.ч. 1, 3, ст.ст. 43, 49, 175 та інших норм ЦПК України, учасник цивільного процесу на власний розсуд виконує процесуальні обов`язки, здійснює процесуальні права, несе ризик вчинення чи невчинення процесуальних дій, позивач на свій розсуд та виходячи з власних прав і законних інтересів визначає підстави, предмет позову, визначає ефективність і обирає спосіб захисту, формулює вимоги, визначає відповідача, за наявності для того підстав - й інших учасників процесу тощо.

Особа може звернутися до суду по захист не в будь-який спосіб, а в той, що визначений цивільним процесуальним законом, зокрема, позовна заява повинна відповідати вимогам щодо її форми та змісту, встановленим ст.ст. 175-177 ЦПК України. Цивільним процесуальним законом передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи; у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення; до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ст. 175 ч.ч. 2, 5, ст. 177 ч. 7 ЦПК України).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України:

суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1);

в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2);

якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3);

крім цього, заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано (ч. 4 п. 1);

відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (ч. 4 п. 4).

Отже, якщо позовна заява не відповідає встановленим законом вимогам щодо її форми та змісту, включно з обставинами її підписання особою, яка діє від імені та/або в інтересах іншої особи, та доданням відповідних документів, до заяви застосовуються правила, передбачені частинами 1-3 статті 185 ЦПК України.

Частина 4 статті 185 ЦПК України встановлює інші самостійні конкретні підстави для повернення заяви, що не пов`язуються з її формою та змістом як такими, в тому числі, якщо заяву не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, якщо відсутні підстави для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Повертаючи заяву, суддя суду першої інстанції виходив саме з того, що позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не мали повноважень подавати та підписувати позов в інтересах ОСББ «Проспект Свободи, 50» і не надали доказів наявності в них таких повноважень.

Тим часом, як убачається зі змісту позовної заяви позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали заяву як цивільно- та процесуально право- і дієздатні особи (ст.ст. 24-26, 30 ЦК України, ст.ст. 46, 47 ЦПК України), мотивуючи заяву порушенням саме їхніх цивільних прав, у власних інтересах. Заява підписана позивачкою ОСОБА_2 та уповноваженим представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Суязовою Г.В., які мали право на підписання заяви (а.с. 7, 40).

Наведене вже само по собі виключало підстави для застосування положень ст. 185 ч. 4 п. 1 ЦПК України. Окрім цього, колегія суддів констатує, що мотивація ухвали про повернення заяви суперечлива:

посилаючись на положення процесуального закону щодо невідповідності заяви встановленій законом формі та відсутності доказів щодо представництва, заяву було повернуто не в порядку ст. 185 ч.ч. 1-3 ЦПК України, якого стосується така мотивація, а в порядку ст. 185 ч. 4 п. 1 цього Кодексу, якого відповідна мотивація не стосується;

пославшись на положення ст. 58 ч.ч. 1, 3, ст. 62 ч.ч. 1, 3 ЦПК України, які в контексті мотивів ухвали пов`язуються зі зверненням до суду позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в інтересах ОСББ «Проспект Свободи, 50», суд не застосовував положення ст. 185 ч. 4 п. 4 ЦПК України.

Як випливає зі змісту ухвали, вона вмотивована по суті обставинами, які тягнуть залишення заяви без руху із наданням позивачам строку для виправлення відповідних недоліків. Однак, суддя суду першої інстанції не діяв відповідно до положень ст. 185 ч.ч. 1, 2 ЦПК України.

На стадії відкриття провадження в справі передчасною є оцінка правової позиції позивачів по суті спору, для цього передбачені наступні стадії процесу. Водночас за наявності для того підстав і обґрунтованої необхідності, питання щодо предмета позову, суб`єктного складу та процесуального статусу учасників процесу, залучення до участі в справі певних осіб, уточнення правової позиції позивачів тощо можуть залежно від конкретних обставин вирішуватися шляхом застосування як положень ст. 185 ч.ч. 1, 2 ЦПК України, так і положень ст. 12 ч. 5, ст. 197 ч. 2, ст. 214 ч. 2 та інших норм цього Кодексу.

Суду належить забезпечити учасникам процесу можливість виконати процесуальні обов`язки та реалізувати процесуальні права. Суд постановляє певне судове рішення в справі відповідно до закону, з урахуванням результату розпорядження позивачами своїми процесуальними правами, зокрема, щодо визначення відповідача (відповідачів), предмета позову, формулювання позовних вимог.

Постановлення суддею ухвали про повернення заяви без урахування вказаних обставин необґрунтоване та порушує процесуальні права позивачів.

Відтак, оскільки розгляд справи, провадження в якій не відкрито, не може мати місця, а вирішення процесуальних питань, що випливають із факту пред`явлення позову, належить до компетенції суду першої інстанції (ст. 23 ч. 1, ст.ст. 184-187 ЦПК України), апеляцію позивачів на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України слід задовольнити частково, ухвалу судді суду першої про повернення заяви скасувати, справу в частині питання про відкриття провадження передати для продовження розгляду до того ж суду.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити частково, ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 1 червня 2020 року скасувати, справу в частині питання про відкриття провадження передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, і оскарженню не підлягає.

Судді