19 серпня 2020 року Київський районний суд м.Харкова
у складі: головуючого - судді Колесник С.А..
за участю секретаря судових засідань - Болибок С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
03.07.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», у якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 87 150,00 грн.
06.07.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.04.2004 її було прийнято на роботу до відділу автоматизації проектування інституту «Південдіпрошахт» (Наказ № 60к від 19.04.2004). Відповідно до наказу Міністра вугільної промисловості України № 534 від 20.12.2010 інститут «Південдіпрошахт» було перетворено в ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», свідоцтво держреєстрації АО1 № 428643 від 06.04.2011. Відповідно до наказу № 32 К від 08.01.2020 була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Вказує, що починаючи з 2015 року до Пенсійного фонду України внески не сплачувалися. Вона втратила пенсійний стаж з 2015 року. Позивачу про це стало відомо у лютому 2018 року після звернення до Пенсійного фонду про перерахунок пенсію. При звільненні позивачу була видана довідка про заборгованість, яка складає 87 150,00 грн. Також зазначила, що фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти позивачу.
На даний час за період з 01.04.2018 по 31.12.2019 утворилася заборгованість за підприємством перед ОСОБА_1 із виплати заробітної плати, в розмірі 87 150, 00 грн., на підтвердження чого надає довідку ДП "ПІВДЕНДІПРОШАХТ" № 08/01-2 від 08.01.2020.
Позивач повідомлена судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, 12.08.2020 до канцелярії суду подала заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.20).
Представник відповідача ДП «Проектування будівництва Підприємство вугільної промисловості «Південдіпрошахт» будучи повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, клопотань не заявляв.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Судом встановлено, відповідно до копії відомостей, що містяться в трудовій книжці, відповідно до наказу № 60к від 19.04.2004 позивачку було прийнято на роботу по контракту до відділу автоматизації проектування на посаду інженера ІІ категорії. Згідно з наказом № 35к від 01.03.2006 була переведена на посаду інженера І категорії відділу автоматизації проектування. Відповідно до наказу № 97к від 01.07.2006 була переведена на посаду провідного інженера відділу автоматизації проектування. Згідно з наказом Міністра вугільної промисловості України № 534 від 20.12.2010 інститут «Південдіпрошахт» було перетворено в ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт». Відповідно до наказу № 32 К від 08.01.2020 був звільнений у зв`язку із виходом на пенсію (а.с. 8).
Як вбачається з довідки ДП "ПІВДЕНДІПРОШАХТ" № 08/01-2 від 08.01.2020 розмір заборгованості щодо працівника ОСОБА_1 з 01.04.2018 по 31.12.2019, складає 87 150,00 грн. (а.с. 6).
Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 зазначає, що за період з 01.04.2018 по 31.12.2019, після звільнення до теперішнього часу з ним не було проведено розрахунку по заробітній платі, розмір заборгованості складає 87 150,00 грн., що не спростовано та визнається відповідачем.
Таким чином, при звільненні позивача і до теперішнього часу з ним не були проведені остаточні розрахунки та виплати.
Відповідно до вимог ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Тяжке фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти позивачу.
Згідно вимог ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач порушив вимоги законодавства про працю, що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача при звільненні.
При звільненні позивачу ОСОБА_1 не було виплачено остаточного розрахунку, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 87 150,00 грн., яка стягується на користь позивача з відповідача.
Розмір заборгованості підтверджується сукупністю доказів у справі та визнаний представником відповідача.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» та позовні вимоги задоволені, то з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст.4,5,13,141,258,263,265,280 ЦПК України, ст.ст.94, 115-117, 233 КЗпП України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)».
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)».
Суддя Колесник С.А.