Справа № 203/2997/20
Провадження № 2-з/0203/85/2020
УХВАЛА

25.08.2020 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

21 серпня 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 до про забезпечення позову до подання позовної заяви. В ній заявниця просить накласти арешт на автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2012 р. в., державний № НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 . Заява мотивована тим, що вказаний автомобіль придбаний в шлюбі між нею та ОСОБА_2 і є спільною сумісною власністю подружжя. Зараз готується позовна заява про поділ майна подружжя між сторонами: позивачка ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), відповідач ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ), предмет позову: поділ майна подружжя. ОСОБА_2 має намір найближчим часом здійснити відчуження цього транспортного засобу (оформленого на його ім`я), що зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду про поділ майна подружжя. У зв`язку з цим необхідно накласти арешт на це майно із забороною на його відчуження.

Заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, зокрема приписам ч. 2 цією статті, яка встановлює вимоги до заяви, яка подається до відкриття провадження у справі. За її подання сплачено судовий збір у встановленому порядку та розмірі. Згідно поданої заяви вбачається, що вона подана на забезпечення майбутнього позову про поділ рухомого майна (транспортного засобу) між подружжям, обоє з якого проживають в Центральному районі міста Дніпро, що згідно ч. 1 ст. 27 та п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України свідчить про підсудність заяви Кіровському районному суду міста Дніпропетровська. З урахуванням цього заява ОСОБА_1 може бути розглянута до відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

До заяви не додано жодного доказу належності автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT 2012 р. в., державний № НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , та підстав його придбання (дарування, купівля продаж, спадкування тощо). Вказане унеможливлює для суду перевірку обставин, на які посилається заявниця в обґрунтування своєї заяви.

Крім того, із заяви неможливо встановити, чи є цей автомобіль єдиним спільним майном подружжя, яке підлягатиме поділу, чи вони мають інше майно та майнові права. Через це суд не має змоги оцінити співмірність заходу забезпечення позову, про вжиття якого просить заявниця, з майбутніми позовними вимогами.

При таких обставинах заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 151 153, 260, 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2012 р. в., державний № НОМЕР_1 , VIN код 1 НОМЕР_5 відмовити.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Суддя С.В. Єдаменко