ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2020 року м. Херсон

справа № 766/19357/19

провадження № 22-ц/819/369/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 21 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

26 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Цього ж дня ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення поданого позову.

В обґрунтування необхідності вчинення наведеної процесуальної дії позивач зазначила, що є підстави вважати, що відповідач може без її згоди здійснити відчуження квартири та автотранспорту, які є спільною сумісною власністю подружжя на користь третіх осіб.

Вважає, що невжиття заходів щодо забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з чим просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та транспортні засоби, які зареєстровані за ОСОБА_1 , а саме: ЗИЛ-ММЗ554М,1989 року випуску вантажний; MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2011 року випуску, легковий; MAN 26.413, 2003 року випуску, вантажний; KOGEL AWE 18,1999 року випуску, причіп; НОМЕР_1 , 2007 року випуску легковий; КАМАЗ 53213,1987 року випуску вантажний; СЗАП 8352,1989 року випуску причіп; УВН 810081,2015 року випуску причіп; HUFFERMANN HMA 24.24,2006 року випуску, причіп; MAN TGX 26.440,2010 року випуску, вантажний; КАМАЗ 53212,1991 року випуску, вантажний; SCHMITZ НОМЕР_2 18, 2000 року випуску, причіп; SCHWARZMULLER PA-3, 2003 року випуску, причіп; MAN TGA 26.430, 2006 року випуску, вантажний; KRONE AZP 18, 1985 року випуску, причіп; DAF CF 85.380, 2005 року випуску, вантажний; НОМЕР_3 AWE 18, 2003 року випуску, причіп; DAF CF 85.380, 2004 року випуску, вантажний; KRONE ADW 27 1998 року випуску, причіп; KASSBOHRER V14L 1992 року випуску, причіп; MAN FE 410 A 2001 року випуску, вантажний; KRONE 1991 року випуску, причіп; ЗAЗ 10 року випуску вантажний; KASSBOHRER 1990 року випуску, причіп; КАМАЗ 53202,1992 року випуску вантажний; GROENEWEGEN DRA 88 1987 року випуску, причіп; ГКБ 8352 1986 року випуску причіп; КАМАЗ 5320 1979 року випуску вантажний; НОМЕР_4 8352,1985 року випуску причіп; КАМАЗ 53212,1993 року випуску, вантажний; ГКБ 8352 1984 року випуску причіп.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено та постановлено: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та транспортні засоби, які зареєстровані за ОСОБА_1 , а саме: ЗИЛ- НОМЕР_5 ,1989 року випуску вантажний; MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2011 року випуску, легковий; MAN 26.413, 2003 року випуску, вантажний; KOGEL AWE 18,1999 року випуску, причіп; НОМЕР_1 , 2007 року випуску легковий; КАМАЗ 53213,1987 року випуску вантажний; СЗАП 8352,1989 року випуску причіп; УВН 810081,2015 року випуску причіп; HUFFERMANN HMA 24.24,2006 року випуску, причіп; MAN TGX 26.440,2010 року випуску, вантажний; КАМАЗ 53212,1991 року випуску, вантажний; SCHMITZ НОМЕР_2 18, 2000 року випуску, причіп; SCHWARZMULLER PA-3, 2003 року випуску, причіп; MAN TGA 26.430, 2006 року випуску, вантажний; KRONE AZP 18, 1985 року випуску, причіп; DAF CF 85.380, 2005 року випуску, вантажний; НОМЕР_3 AWE 18, 2003 року випуску, причіп; DAF CF 85.380, 2004 року випуску, вантажний; KRONE ADW 27 1998 року випуску, причіп; KASSBOHRER V14L 1992 року випуску, причіп; MAN FE 410 A 2001 року випуску, вантажний; KRONE 1991 року випуску, причіп; ЗAЗ 10 року випуску вантажний; KASSBOHRER 1990 року випуску, причіп; КАМАЗ 53202,1992 року випуску вантажний; GROENEWEGEN DRA 88 1987 року випуску, причіп; ГКБ 8352 1986 року випуску причіп; КАМАЗ 5320 1979 року випуску вантажний; НОМЕР_4 8352,1985 року випуску причіп; КАМАЗ 53212,1993 року випуску, вантажний; ГКБ 8352 1984 року випуску причіп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду про вжиття заходів забезпечення позову в частині накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що власником спірної квартири на час постановлення оскаржуваної є ОСОБА_2 . Зауважує, що в порушення вимог процесуального Закону, суд не надав оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення заходів позову, не обґрунтував необхідність вжиття відповідних заходів та не визнав в чому полягає загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду. Постановляючи ухвалу, суд не вказав якою є сума позову, не встановив чи є співмірними заходи забезпечення позову та сума позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи скарги не визнала, у її задоволенні просила відмовити, а ухвалу суду залишити без змін. Зазначила, що про продаж квартири, яка була придбана під час шлюбу, її чоловіком своєму батькові, дізналася лише з апеляційної скарги. Несподіваність щодо обізнаного факту та недостатність часу з моменту обізнаності не надали ще їй можливості звернутися до суду з відповідним позовом відносно цього договору купівлі-продажу.

Заслухавши доповідача, позивачку та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що є наявні передбачені законом підстави для застосування заходів забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову - це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову - виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із надісланих до апеляційного суду матеріалів вбачається, що предметом спору, який виник між сторонами є поділ майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 та транспортних засобів.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, заявник на підтвердження того, що відповідач є власником спірної квартири надала довідку №498 від 17.09.2019 року КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації», з якої вбачається, що станом 31.12.2012 року, щодо об`єкта нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 право власності зареєстровано за ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Оліфіренко В.Л. за реєстровим №187 та зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації в книзі №17, №запису 4914, реєстраційний номер об`єкта 32926868.

Разом з тим, як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з 24.09.2019 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А..

Тобто, на час звернення до суду з позовом та заявою про забезпечення позову власником спірної квартири, на яке судом було накладено арешт, відповідач вже не був.

Постановляючи оскаржену ухвалу та накладаючи арешт на квартиру, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та залишив поза увагою, що не може бути накладено арешт на майно, яке включено до предмету спору, проте вже не належить відповідачу, а особи, яка не має процесуального статусу по справі, внаслідок чого ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального закону.

З огляду на викладене, враховуючи, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру не взяв до уваги не тільки інтереси позивача, а й особи, якій належить квартира та права якої можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду в оскаржуваній частині щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала суду в частині задоволення заяви щодо накладення арешту на транспортні засоби не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2019 року в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г. Чорна

Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року

Суддя І.В. Склярська