Справа № 127/2-1519/10
Провадження № 22-ц/801/12/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 рокуСправа № 127/2-1519/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач-відповідач Акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач-позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Дернової В. В. у м. Вінниця, повне судове рішення складено 29 липня 2019 року,-

в с т а н о в и в :

01 вересня 2010 року АТ «Універсал Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зменшивши розмір позовних вимог (а.с. 72 73, 85-86, т.2), просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором BL № 589 від 08.11.2007 року в розмірі 32 053,97 доларів США (тіло кредиту) та склалася станом на 05.04.2018 року.

Позов мотивований тим, що 08 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Універсал Банк» (АТ «Універсал Банк»), був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL 589 (з Додатковою угодою № BL № 589 від 08.11.2007 року), за умовами якого Банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 35 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,5 % річних (базова процентна ставка) та 25% річних (підвищена процентна ставка за користування коштами понад строк), строком до 31 жовтня 2008 року. ОСОБА_3 не виконувала належним чином зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 05.04.2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 112 622,70 доларів США, з яких: тіло кредиту 32 053,97 доларів США, проценти 23 497,37 доларів США, підвищені проценти 57 071,36 доларів США. Однак Банк висуває вимогу про стягнення лише тіла кредиту.

Справа була розглянута та 07 жовтня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці було ухвалено заочне рішення (а.с. 48, т.1 ), яке в подальшому Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року було скасоване та справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.207-212, т.1)

В ході нового розгляду 28 лютого 2019 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним (а.с.51 67, т.3) та просила визнати генеральний договір про надання кредитних послуг № BL № 589 від 08.11.2007 року, укладений між позичальником ОСОБА_3 та ВАТ «Універсал Банк» недійсним. Зустрічний позов аргументований тим, що зміст та обставини укладення правочину вказують на недобросовісне виконання банком своїх обов`язків, як надавача фінансових послуг, тобто ведення нечесної підприємницької діяльності ( ч.6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Після укладення шлюбу позичальник змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.07.2018 року т. 3, а. с. 100).

18 липня 2019 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області первісний позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 589 від 08.11.2007 року у розмірі 32 053,97 доларів США (тридцять дві тисячі п`ятдесят три долара США 97 центів США).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивоване ти, що по справі здобуто достатньо доказів отримання ОСОБА_1 кредиту у валюті (доларах США), а не у гривні, вона неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання по своєчасному поверненню кредитних коштів, а тому, враховуючі межі позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив, що текст підписаного кредитного договору свідчить про досягнення між сторонами угоди відносно усіх істотних умов договору до моменту реальної передачі коштів готівкою, відповідач впродовж шести років погашала кредитну заборгованість, не оспорюючи умови договору.

Не погодившись з таким рішенням в частині задоволення первісного позову, 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 , діючи через свого адвоката Олексюка Ф. Ю., подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким позовні вимоги ПАТ "Універсал Банк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовільнити частково, стягнувши з неї суму заборгованості по кредитному договору у розмірі 137 707, 97 грн.

Рішення Вінницького міського суду від 18 липня 2019 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 ) не оскаржується.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-експертним висновком у справі встановлено, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях;

- вона, ОСОБА_1 з моменту укладення договору погасила в еквіваленті 21 536 доларів США., але з них банк зарахував лише 2 946,03 доларів США в погашення тіла кредиту, а де поділись решта, суд не з`ясував, обмежився тим, що банк не ставить вимогу про стягнення процентів, а тому суд їх не перевіряє;

- Банк зазначив, що вона сплатила 21 5346 доларів США, однак при цьому не враховано ще дві квитанції: на суму 5 403, 50 грн. ( 1 070 доларів США) від 14.03.2008 року та на суму 5 403, 50 грн. (1 070 доларів США) від 22.09.2008 року та платежі, здійснені нею після 26.07.2010 року в сумі 16 196 доларів США;

- наголошує, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 07.10.2010 року вже було стягнуто заборгованість за тілом кредиту в розмірі 32053,97 долара США, що в еквіваленті становило 253 098 гривень, проте Вінницький міський суд в оскаржуваному рішенні це не врахував та ще раз стягнув цю суму.;

- наголошує, що вона як позичальник отримала кредит не в доларах США ( 35 000доларів США), а в гривнях (255 201,75 грн) та згідно зробленого нею розрахунку, вона з процентами (25%) мала б повернути 286 304,46 грн., а повернула 148 596,49 грн., тому відповідно ОСОБА_1 визнає виключно суму 137 707,97 грн.

Відзив від АТ «Універсал Банк» на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

В судове засідання до Приморського районного суду міста Одеси для проведення його в режимі відео-конференції представник ОСОБА_6 . ОСОБА_7 не з`явився. Представник АТ «Універсал Банк» Вонсович О. А. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

-08 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Універсал Банк» (АТ «Універсал Банк»), був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL 589 (надалі Генеральний договір), за умовами якого Банк зобов`язався надати кредитні послуги у валютах, вказаних у цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 35 000 доларів США (п.1.1. Договору), зі сплатою процентів за користування кредитом (процентна ставка визначається Індивідуальною угодою, строк повернення використаної суми ліміту до 31 жовтня 2008 року (п.1.2.1) (т.1, а.с. 17-27);

-В цей же день, 08 листопада 2007 року було укладено Додаткову угоду № BL № 589-KL/1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 589 від 08 листопада 2007 року (Індивідуальна угода-кредитна лінія), якою визначено процентну ставку у розмірі 22,5 % річних (базова процентна ставка) та 25% річних (підвищена процентна ставка за користування коштами понад строк) (пункти 5.1, 5.2 Індивідуальної угоди);

-- в цей же день, 08.11.2007 року, було підписано Додаток № 1 до Додаткової угоди № BL № 589-KL/1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 589 від 08 листопада 2007 року, у відповідності до якого з метою обліку грошових зобов`язань Позичальника за Генеральним договором про надання кредитних послуг Банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_2 для обліку заборгованості позичальника за наданим кредитом та сплати Позичальником заборгованості на цей рахунок; Банк надає Позичальнику кредит шляхом списання коштів із вищевказаного позичкового рахунку та перерахування їх на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_3 (а.с. 27, т.1)

-08 листопада 2007 року ОСОБА_1 було подано заяву на видачу готівки № 037В04 від на суму 15 000 доларів США (а.с. 99, т.2);

-09 листопада 2007 року ОСОБА_1 було подано заяву на видачу готівки № 037В04 на суму 20 000 доларів США (а.с. 98, т.2);

-На виконання досягнутої домовленості Банк перерахував для видачі готівки 08.11.2007 року 15 000 доларів США та 09.11.2007 року 20 000 доларів США(виписка по рахунку № НОМЕР_2 та по рахунку № НОМЕР_3 на а. с. 100 102, т.2);

-На виконання досягнутої домовленості ОСОБА_1 впродовж 2007 2012 років неодноразово здійснювала внесення грошових коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_2 , а саме відбулося 41 зарахування грошових коштів впродовж 2007 2018 років, що підтверджено розрахунком заборгованості станом на 05.04.2018 року (а.с.74-76, т 2).

На підтвердження 26 таких переказів Банком надано копії Заяв на переказ готівки(платник ОСОБА_3 ), а саме:

1)№ 037В07 від 03.12.2007 року (на 1060 доларів США, що еквівалентно 5353 грн.) (а.с.3, т.3),

2)№ 037В27 від 10.01.2008 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 5403,50 грн.) (а.с.4, т.3);

3)№ 037В11 від 19.02.2008 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 5403,50 грн.) (а.с.5, т.3),

4)№ 037В39 від 14.04.2008 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 5403,50 грн.) (а.с.6, т.3);

5)№ 037В38 від 16.05.2008 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 5403,50 грн.) (а.с.7, т.3),

6)№ 037В68 від 13.06.2008 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 5194,10 грн.) (а.с.8, т.3);

7)№ 037В25 від 21.07.2008 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 5178,80 грн.) (а.с.9, т.3);

8)№ 037В48 від 21.08.2008 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 5182,87 грн.) (а.с.10, т.3);

9)№ 037В38 від 20.10.2008 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 5310,52 грн.) (а.с.11, т.3);

10)№ 037В37 від 20.11.2008 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 6413,15 грн.) (а.с.12, т.3);

11)№ 037В36 від 19.12.2008 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 8430,32 грн.) (а.с.13, т.3);

12)№ 037В55 від 20.01.2009 року (на 1070 доларів США, що еквівалентно 8239,00 грн.) (а.с.14, т.3);

13)№ 037В07 від 29.04.2009 року (на 1000 доларів США, що еквівалентно 7700,00 грн.) (а.с.15, т.3);

14)№ 037В77 від 17.08.2009 року (на 300 доларів США, що еквівалентно 2330,19 грн.) (а.с.19, т.3);

15)№ 037В63 від 07.09.2009 року (на 200 доларів США, що еквівалентно 1559,00 грн.) (а.с.20, т.3);

16)№ 037В23 від 18.01.2010 року (на 1000 доларів США, що еквівалентно 8001,20 грн.) (а.с.16, т.3);

17)№ 037В74 від 13.04.2010 року (на 450 доларів США, що еквівалентно 3566,93 грн.) (а.с.17, т.3);

18)№ 037В74 від 15.07.2010 року (на 200 доларів США, що еквівалентно 1580,34 грн.) (а.с.18, т.3);

19)№ 037В90 від 27.04.2012 року (на 3729 доларів США, що еквівалентно 29 786,13 грн.) (а.с.21, т.3);

20)№ 037В72 від 28.04.2012 року (на 27 доларів США, що еквівалентно 215,73 грн.) (а.с.22, т.3);

21)№ 037В24 від 30.05.2012 року (на 266 доларів США, що еквівалентно 2126,01 грн.) (а.с.23, т.3);

22)№ 037В94 від 27.06.2012 року (на 266 доларів США, що еквівалентно 2126,01 грн.) (а.с.24, т.3);

23)№ 037В30 від 31.07.2012 року (на 266 доларів США, що еквівалентно 2126,14 грн.) (а.с.25, т.3);

24)№ 037В52 від 31.08.2012 року (на 266 доларів США, що еквівалентно 2126,01 грн.) (а.с.27, т.3);

25)№ 037В31 від 12.10.2012 року (на 266 доларів США, що еквівалентно 2126,14 грн.) (а.с.26, т.3);

26)№ 037В45 від 21.11.2012 року (на 470 доларів США, що еквівалентно 3756,71 грн.) (а.с.28, т.3).

-Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2018 року (а.с. 87 89, т.2) з урахуванням вказівок Верховного Суду було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1.Чи підтверджується документально видача ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 35000 доларів США за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL589 від 08.11.2007 року та Додатковою угодою № BL589-KL1 від 08 листопада 2007 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL589 від 08.11.2007 року? 2.Чи нараховано проценти за користування кредитом відповідно до умов Генерального договору про надання кредитних послуг № BL589 від 08.11.2007 року та Додаткової угоди № BL589-KL1 від 08 листопада 2007 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL589 від 08.11.2007 року? 3.Чи було проведено банком зарахування та розподіл щомісячних платежів за період з 08.11.2007 року до 26.07.2010 року відповідно до умов Генерального договору про надання кредитних послуг № BL589 від 08.11.2007 року та Додаткової угоди № BL589-KL1 від 08 листопада 2007 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL589 від 08.11.2007 року? 4.Чи підтверджується документально заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL589 від 08.11.2007 року та Додатковою угодою № BL589-KL1 від 08 листопада 2007 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL589 від 08.11.2007 року станом на 26.07.2010 року в сумі 354662,82 грн., що еквівалентно 44916,77 доларів США, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 253 098,15 грн., що еквівалентно 32053,97 доларів США; проценти -75277,94 грн., що еквівалентно 9533,68 доларів США; підвищені проценти 26286,73 грн., що еквівалентно 3329,12 доларів США;

-відповідно до Висновку експерта № 014/2/1-013 судово-економічної експертизи від 16 липня 2018 року (а.с.172-190, т. 2): по першому питанню підтвердити або спростувати документально видачу ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 35 000 доларів США не надається за можливе; по другому питанню не надається за можливе встановити порядок нарахування процентів за користування кредитом; по третьому питанню встановити та обґрунтувати зарахування та розподіл банком щомісячних платежів за період з 08.11.2007 року до 26.07.2010 року не надається за можливе; по четвертому питанню не надається за можливе обґрунтувати документально заборгованість за Генеральним договором та Додатковою угодою.

Між сторонами виник спір з приводу стягнення грошових коштів, отриманих в кредит, та визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦК України).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що згідно висновку експерта, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, тому рішення суду ґрунтується на припущеннях, а також доводи про те, що ОСОБА_8 було отримано за Генеральним договором не долари США, а гривні, слід зазначити наступне:

Як вбачається зі змісту Висновку експерта № 014/2/1-013 судово-економічної експертизи від 16 липня 2018 року (а.с.172-190, т. 2), він не містить жодного категоричного твердження: на всі питання, які ставилися судом, експерт зазначив, що неможливо надати відповідь, а зокрема на питання чи підтверджується документально видача ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 35 000 доларів США експерт відповів, що підтвердити або спростувати документально видачу ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 35 000 доларів США не надається за можливе. Саме про це зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Слід зазначити, що за умовами Генерального договору, зокрема пунктів 1.1.2, 1.1.3 Розділу І, сторони погодили, що ліміт Договору розраховується в базовій валюті незалежно від валюти кредитних послуг, що надаватимуться, валютою кредитних послуг можуть бути долар США, та/або гривня України, та/або швейцарські франки. Базовою валютою за даним Договором є долар США (а.с.18, т.1)

Судом вірно взято до уваги, що на виконання умов Договору ОСОБА_8 було подано заяву на видачу готівки № 037В04 від 09 листопада 2007 року на суму 20 000 доларів США (а.с. 98, т.2) та заяву на видачу готівки № 037В04 від 08 листопада 2007 року на суму 15 000 доларів США (а.с. 99, т.2), банком відкрито обумовлені Додатком до Додаткової угоди до Генерального договору рахунки та перераховано відповідно 08.11.2007 року 15 000 доларів США та 09.11.2007 року 20 000 доларів США (а.с. 100-102, т.2)

В подальшому ОСОБА_8 неодноразово, а саме 41 раз за період з грудня 2007 року по листопад 2012 року, здійснювала погашення за укладеним нею Генеральним договором про надання кредитних послуг, копії 26 таких заяв є в матеріалах справи (а. с. 3 28, т.3), причому в кожній з заяв на переказ готівки зазначено валюту «USD, загальна сума також зазначена у валюті долар США з зазначенням еквівалента у гривні.

Тому суд першої інстанції, з дотриманням правил оцінки доказів у їх сукупності, врахувавши неможливість надання переваги одним доказам над іншими, дійшов вірного висновку, що здобуті по справі докази в своїй сукупності підтверджують факт отримання ОСОБА_8 грошових коштів за кредитним договором в розмірі 35 000 та саме в доларах США, а не у гривнях. Доводи ж апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, а окрім того слід зауважити, що вони є й суперечливими: ОСОБА_8 одночасно зазначає і про те, що кошти не отримувала і тут же стверджує, що отримувала їх, але не в доларах, а в гривнях.

Як свідчить наданий позивачем Розрахунок заборгованості, доданий ним до заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 74-76, т.2), станом на 05.04.2018 року було здійснено 41 зарахування коштів на погашення платежів за Генеральною угодою на загальну суму 27 233,72 долари США, причому по кредиту зараховано 5 336,88 долари США, по відсотках 11 669,69 долари США та по підвищених відсотках 10 227,15 доларів США, що спростовує твердження в апеляційній скарзі про те, що Позичальник погасила лише 21 536 долари США та з них Банк зарахував в погашення тіла кредиту лише 2 946,03 доларів США.

Не знайшло свого підтвердження і твердження відповідача в апеляційній скарзі про те. що Банк не врахував дві квитанції: від 14.03.2008 року № 037В33 на суму 1 070 долари США (5 403,5 гривень) (додана до апеляційної скарги, копія на а.с. 146, т.3) та квитанцію від 22.09.2008 року № 037В55 на суму 1 070 долари США (5 190,57 гривень) (додана до апеляційної скарги, копія на а.с. 1467 т.3), оскільки з наданого Банком розрахунку заборгованості (а.с. 74-76, т.2) вбачається, що Банк зарахував кошти, перераховані і 14.03.2008 року, і 22.09.2008 року. З цього ж Розрахунку вбачається, що останній платіж було здійснено та зараховано 03.06.2014 року, а тому цим спростовуються також доводи апеляційної скарги, що Банком не зараховано платежі, здійснені Позичальником після 26.07.2010 року. Причому слід зазначити, що будь-яких доказів здійснення платежів та на яку суму ОСОБА_1 впродовж розгляду справи не надала, хоча в разі заперечення позову саме на відповідача покладається обов`язок надати докази на підтвердження своїх заперечень

Щодо твердження апеляційної скарги, що суд першої інстанції не перевірив правильність нарахування та зарахування внесених коштів на погашення процентів, слід зазначити наступне.

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

За умовами укладено між сторонами Генерального договору про надання кредитних коштів № ВL 589 від 08.11.2007 року передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у терміни відповідно до умов даного договору, а також виконати інші умови згідно з договором. Сплата позичальником коштів по кредиту здійснюється другого робочого дня кожного поточного місяця в сумі мінімального платежу, що становить 3 % від сукупної суми заборгованості, але у будь-якому випадку не менше суми процентів за попередній період щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця. Позичальник щомісячно сплачує банку за кожний місяць користування кредитом комісію в розмірі 1% від суми кредиту. У разі порушення строків погашення кредиту встановлюється відсоткова ставка 25 % річних, тобто підвищена відсоткова ставка.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 ЦПК України).

Основні засади (принципи) цивільного судочинства перелічені в частині 3 статті 2 ЦПК України та одним із таких засад (принципів) є диспозитивність(п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України), який передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених нею вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України).

Оскільки позивач ставив вимогу про стягнення з ОСОБА_1 виключно заборгованості по тілу кредиту, то вірним є висновок суду першої інстанції, що він, ухвалюючи рішення в межах заявлених позовних вимог, не перевіряє розмір процентів за договором. Такий висновок суду відповідає принципу диспозитивності та є вірним.

Щодо доводів апеляційної скарги, що рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 07 жовтня 2010 року вже було стягнуто заборгованість по тілу кредиту в розмірі 32 053, 97 долари США, однак суд на це не зважив та стягнув таку ж заборгованість в і оскаржуваному рішенні, - слід зазначити наступне.

Дійсно 07 жовтня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці у цій справі було ухвалено заочне рішення (а.с. 48, т.1 ), яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 червня 2016 року (а.с. 136-137, т.1). Проте в подальшому Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року заочне рішення Староміського районного суду міста Вінниці від 7 жовтня 2010 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 15 червня 2016 року були скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції(а.с.207-212, т.1).

Отже, вказані доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та є абсурдними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відтак апеляційний суд, дійшов до переконання що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та зводяться до власного тлумачення фактичних обставин справи, є суперечливими, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно з`ясованих обставин справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2019 року в оскаржуваній частині про стягнення з ОСОБА_6 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 589 від 08.11.2007 року у розмірі 32 053,97 доларів США (тридцять дві тисячі п`ятдесят три долара США 97 центів США) залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. С. Панасюк

Т. Б. Сало

Повне судове рішення складено 06.02.2020 року