У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 489/1952/20

провадження № 61-11290 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал» на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 червня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Іннеси Володимирівни про визнання права власності та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей,

В с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 подав до Ленінського районного суду м. Миколаєва заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Центрум Капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В. про визнання права власності та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 22 травня 2018 року.

15 квітня 2020 року він отримав повідомлення-вимогу від ТОВ «Центрум Капітал» про усунення порушення, шляхом погашення заборгованості за кредитним договором на відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії від 29 жовтня 2007 року № 22/КВ-07. Також заявнику стало відомо, що належна йому квартира перебуває в іпотечному обтяженні на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51665686 від 17 березня 2020 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В., іпотекодержателем якого є ТОВ «Центрум Капітал». Зважаючи на дані обставини, ОСОБА_1 позбавлений права на розпорядження спірною квартирою та відповідно має намір подати до суду позов про визнання права власності та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51665686 від 17 березня 2020 року, на підставі якого наявні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо заборони відчуження його квартири.

ОСОБА_1 вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до звернення стягнення на спірну квартиру іпотекодержателем ТОВ «Центрум Капітал», та відповідно утруднити або унеможливити виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача. У зв`язку із цим, заявник просив вжити заходів забезпечення позову до пред`явлення відповідного позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 червня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Центрум Капітал» залишено без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2020 року залишено без змін.

31 липня 2020 року ТОВ «Центрум Капітал» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 червня 2020 року.

У касаційній скарзі ТОВ «Центрум Капітал» просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки, забезпечення позову є неспівмірним із можливими заявленими позовними вимогами, зокрема, ТОВ «Центрум Капітал» не оспорює право власності ОСОБА_1 на відповідну квартиру. Такожвказує, що ОСОБА_1 не доведено жодними доказами необхідність забезпечення позову у зв`язку із можливим утрудненням виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Разом із цим, заявник вказує на неправомірність даного забезпечення позову, оскільки при його здійсненні суд не вирішував питання про застосування зустрічного забезпечення. У зв`язку із зазначеними обставинами він вважає, що у даному випадку відсутні правові та фактичні підстави для забезпечення позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої та другої статті 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову.

Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях, предметом спору між майбутнім позивачем та відповідачами являється визнання права власності та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51665686 від 17 березня 2020 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В., щодо квартири АДРЕСА_1 , іпотекодержателем якої є ТОВ «Центрум Капітал». У зв`язку із цим, зважаючи на предмет спору та підстави подання даної заяви, суди дійшли висновку, що наявна необхідність накладення арешту на відповідну квартиру з метою забезпечення виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача, а також, що відповідні заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами.

Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що відповідні заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами і такі заходи забезпечення позову у даному випадку не порушують права іпотекодержателя, оскільки встановлення законності рішення про наявність іпотечної заборони на відчуження спірного майна (квартири) є необхідною умовою для забезпечення прав та інтересів сторін даних правовідносин (іпотекодавця та іпотекодержателя), а звернення стягнення на спірне майно у випадку винесення рішення на користь позивача, може матиме наслідком невідворотне порушення прав власника цього майна (іпотекодавця) та утруднення виконання такого рішення.

У зв`язку із цим наявна необхідність накладення арешту на дане майно (квартиру) з метою тимчасового обмеження реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на спірне майно та для його збереження у нинішнього власника, оскільки існує загроза звернення стягнення на спірне майно, що матиме наслідком утруднення виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

Не заслуговують на увагу аргументи ТОВ «Центрум Капітал» зазначені ним у касаційній скарзі, в частині того, що ОСОБА_1 не доведено необхідність застосування забезпечення позову в зв`язку із неможливістю виконання рішення, якщо таке буде винесене на його користь, оскільки заходи забезпечення позову є превентивними по своїй правовій природі та спрямовані, зокрема, на убезпечення заявника (майбутнього позивача) від додаткових негативних наслідків, пов`язаних із позбавленням його права власності на спірне майно нинішнім іпотекодержателем, до часу розгляду справи в суді та встановлення істини у справі.

Верховний Суд також критично оцінює доводи касаційної скарги щодо невирішення судом питання про застосування зустрічного забезпечення, тому що в даному випадку суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, правильно врахував вимоги статті 154 ЦПК України, та не застосовував зустрічне забезпечення, оскільки, при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову в даному випадку судом першої інстанції не було встановлено обставин для вчинення таких дій, визначених у частині третій статті 154 ЦПК України.

Зазначені заявником в касаційній скарзі інші аргументи колегія суддів також вважає необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що вона подана на ухвалу суду першої інстанції після її апеляційного перегляду, якою вирішено лише процесуальне питання, та є необґрунтованою.

Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

У відповідності до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною першою статті 127, частиною другою статті 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал» на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 червня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центрум Капітал», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Іннеси Володимирівни про визнання права власності та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов