У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" серпня 2020 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Садовський К.С., розглянувши заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області Мацегора В. в інтересах держави в особі Харківської міської ради, заінтересована особа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області Мацегора В. в інтересах держави в особі Харківської міської ради, заінтересована особа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою.

У заяві заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області Мацегора В. зазначає, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживали ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та її син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчать актові записи про смерть № 13984 від 24.09.2016 та № 4478 від 22.03.2019, відповідно.

ОСОБА_2 був останнім спадкоємцем квартири, оскільки вважався таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері, ОСОБА_1 , в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про зареєстровані речові права на вищевказану квартиру відсутні.

Таким чином, спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , та складається з квартири АДРЕСА_2 , на думку прокурора, є відумерлою та має бути передана територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Пред`явлення прокурором даної заяви в інтересах держави в особі Харківської міської ради обумовлено фактом не звернення належного позивача до суду, що свідчить про неналежне виконання своїх повноважень Харківською міською радою, а Харківською місцевою прокуратурою № 2 здійснюється представницька діяльність з метою захисту інтересів держави в особі територіальної громади міста Харкова у сфері збереження об`єктів комунальної власності, у тому числі відумерлої спадщини, посилаючись на здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Вивчивши вказану заяву, вважаю за необхідне повернути її заявнику, з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру» встановлено виключний перелік підстав, за наявності яких прокурор вповноважений звертатись із позовом до суду в інтересах держави або громадянина. Так, ч.3 ст. 23 цього Закону наведено перелік підстав для звернення прокурора із позовом до суду в інтересах держави, а саме: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Крім цього, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 904/2820/18, звертає увагу на п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в якому передбачена можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. У вказаній постанові зазначено, що випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Таким чином, аналізуючи ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Обставини дотримання прокурором встановленої ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів ст.56, 185 Цивільного процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Щодо досліджуваної справи, то при зверненні з позовом прокурором не наведені причини, які перешкоджають захисту інтересів держави безпосередньо належним суб`єктом, а саме, як визначено прокурором, Харківською міською радою.

Відповідно до ст.28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, при зверненні з заявою прокурором не наведені належні причини нездійснення Харківською міською радою, яка є самостійною юридичними особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави.

Відповідно до ч.4 ст. 56 ЦПК України прокурор який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Оскільки в порушення вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України у позовній заяві не міститься обґрунтування, причин нездійснення Харківською місцевою радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави, відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України суд, встановивши, що відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 151-153, 260 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області Мацегора В. в інтересах держави в особі Харківської міської ради, заінтересована особа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою, повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя - К.С.Садовський