РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2018 р. до Приморського районного суду м. Одеси надійшов вищевказаний позов.

27.09.2018 р. вищевказаний позов надійшов до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.07.2019 р. позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

03.02.2020 р. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області заочне рішення було скасовано та призначено розгляд справи.

В позовній заяві позивач вказав, що 19 лютого 2018 р. між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір займу, згідно якого відповідачу ОСОБА_2 були передані грошові кошти в розмірі 900 доларів США строком на три місяці, зі сплатою 120 % річних. Того ж дня з метою забезпечення договору займу від 19.02.2019 р., між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки. Через не виконання відповідачами своїх зобов`язань перед позивачем по вищевказаному договору, сума заборгованості станом на 13 серпня 2018 р. складає 100 924.52 грн., в зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором та судовий збір.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву у якій зазначив про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви у якій зазначили, що заперечують проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що борг та відсотки повернули в повному обсязі, просили слухати справу за їх відстуності.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

19 лютого 2018 р. між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір займу ,згідно якого відповідачу ОСОБА_2 були передані грошові кошти в розмірі 900 доларів США строком на три місяці, зі сплатою 120 % річних. Того ж дня з метою забезпечення договору займу від 19.02.2019 р., між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки. Через не виконання відповідачами своїх зобов`язань перед позивачем по вищевказаному договору, сума заборгованості станом на 13 серпня 2018 р. складає 100 924.52 грн.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи наявні копії квитанцій до прибуткового касового ордеру з особистим підписом про отримання позивачем, ОСОБА_5 від відповідача ОСОБА_2 суми боргу та відсотків за користування грошима.

Постановою Верховного суду України від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц, провадження № 61-20376св18 встановлено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того діями/бездіяльністю відповідачів були порушені права позивача.

На підставі сукупності зібраних по справі доказів, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку із їх безпідставністю.

З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити за недоведеністю вимог.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 15,16, 526, 530, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст.2,4,13,76-81,95,258-259,263ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором позики,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Кочко В.К.