Справа пр. №2/756/1786/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Андрейчука Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, -
У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості надіслано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі за вказаним позовом.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 11 листопада 2017 року ОСОБА_2 взяла у неї в борг грошові кошти у сумі 2200,00 доларів США, представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі.
Але, як стверджувала позивач, на її вимогу кошти, отримані в борг, у сумі 2200,00 доларів США, ОСОБА_2 не повернула, безпідставно ухиляючись від зобов`язань згідно з розпискою 11 листопада 2017 року.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, надіслала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не подала.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала.
За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.
Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
У своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, Верховний Суд України вказав, що, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Основною відмінністю, яка дозволяє відмежувати договір позики від інших договорів, є те, що за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом, покликаючись на норми ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 отримала в позику грошові кошти, однак не повернула кошти, отримані в борг.
На підтвердження факту отримання у борг ОСОБА_3 коштів у сумі 2200,00 доларів США позивачем надано розписку, в якій зазначено, що ОСОБА_4 взяла в ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3250,00 доларів США на оформлення документів на працевлаштування тринадцяти осіб, які мешкають в Єгипті. У випадку, якщо ці тринадцять чоловік не отримають візи в консульсьтві, ОСОБА_4 зобов`язалась повернути суму у розмірі 150,00 доларів США за людину і цю суму (1950,00 доларів США) в гривнях за курсом НБУ на той момент зобов`язалась переказати на картку ПриватБанку НОМЕР_1 не пізніше 20 січня 2018 року (а. с. 49).
За приписами ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.
Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , натомість у документі, долученому до матеріалів справи позивачем, вказано про отримання коштів ОСОБА_4
ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження того, що між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики або що між ними існують будь-які інші зобов`язання, які виникли з укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору.
До початку першого судового засіданні у справі позивач ОСОБА_1 відповідно до положень ч. 2 ст. 51 ЦПК України не заявила клопотання про заміну первісного відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем ОСОБА_4 . Присутній у судовому засіданні 17 грудня 2019 року представник позивача не скористався правом, передбаченим ч. 3 ст. 51 ЦПК України, та не заявив клопотання про заміну первісного відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем ОСОБА_4 .
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 пред`явлено позов до ОСОБА_2 , яка є неналежним відповідачем у справі, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд також звертає увагу позивача на те, що вона вправі звернутися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, якщо між ними було укладено договір позики чи між ними існують будь-які інші зобов`язання, які виникли з укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договору. Увипадку, якщо ОСОБА_4 набула за рахунок ОСОБА_1 майно без достатньої правової підстави, вона вправі пред`явити до неї кондикційний позов відповідно до положень глави 83 ЦК України.
Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук