Справа № 453/618/20
№ провадження 4-с/453/4/20
У Х В А Л А
14 серпня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого-судді Ясінського Ю.Є.
секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.
розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 про визнання постанов державних виконавців Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Львів) незаконними,-
У судові засідання, призначені на 08.07.2020 року та 14.08.2020 року, ОСОБА_1 не з`явився подав до суду клопотання ( вх. № 3859) від 12.08.2020 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із сімейними обставинами. Однак поважність причини суду не відома.
Представник ДВС Кізима Ю.М. у судове засідання, призначене на 14.08.2020 року, не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання. 08.07.2020 року від начальника відділу Лідії Баб`як надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі головного державного виконавця відділу Кізими Ю.М. Підтримують клопотання подане від 10.06.2020 року. (№ 2791).
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Дослідивши матеріали справи , оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги необхідно відмовити виходячи з наступного.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст.447 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.
Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини першої статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
За положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Суд встановив, що ускарзі від 26.05.2020 року оскаржуються постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України « Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Отже, імперативною нормою частини другої ст. 74 ЗУ « Про виконавче провадженя» рішення, закріплено, що юриздикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів ,незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця. До юриздикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Такі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 370/1034/15-ц. Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 року( справа № 127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року( справа № 161/8267/17), постанові ВС/КЦС №681/1637/18 від 16.09.2019 року. Отже, підсудність вищевказаних постанов відноситься до Львівського окружного адміністративного суду.
З приводу оскаржуваваної постанови суд виходить з наступного: у скарзі оскаржується постанова про закінчення виконавчого провадження від 07.05.2020 року АСВП 50060605 . Постанова про закінчення виконавчого провадження винесена на підставі п. 9 ст. 39 Закону України « Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням з виконання виконавчого листа № 455/785/14-ц виданого 20.01.2016 року Старосамбірським районним судом Львівської області про стягнення з ТзОВ « Мрія» 7361,00 грн. матеріальної шкоди, та 103456,00 грн. моральної шкоди, а всього 110817,00 грн. на користь ОСОБА_2 . Відповідно до частини першої ст. 74 ЗУ « Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Однак як вбачається із матеріалів скарги, суд, який розглянув справу як суд першої інстанції та видав виконавчий документ є Старосамбірський районний суд Львівської області.
Відповідно ж до ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявнику слід відмовити у задоволені скарги в цій частині, так як Сколівський районний суд Львівської області відповідно до ст. 448 ЦПК України не є судом який приймав рішення у справі та видавав виконавчі листи.
Згідно з ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
Керуючись ст. ст. 4,447,448, 451 ЦПК України, ст. 287 КАС України, суд,-
В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання постанов державних виконавців Сколівського районного відділу державної виконавчої служби незаконними відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення (підписання суддею), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Суддя Сколівського районного суду Ю.Є. Ясінський

Львівської області