Провадження № 22-ц/810/458/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Орлова І.В.,

за участю секретаря

судового засідання: Сінько А.І.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 травня 2020 року, ухваленого Сватівським районним судом Луганської області у складі судді Скрипник С.М. у приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сватівського районного суду Луганської області із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 12 квітня 2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 40 від 12.04.2014. У цьому шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Сімейне життя між ними не склалося через протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідачка нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки. Протягом тривалого часу відповідачка взагалі самоусунулась від участі у матеріальному забезпеченні сімейних потреб. За останні три місяці зароблені нею кошти взагалі не витрачались на потреби сім`ї. Їхній син ОСОБА_3 проживає разом з ним та з 2016 року відвідує КДЗО «Малятко». Позивач зазначає, що він завжди бере активну участь не тільки у ділових відносинах із дитячою установою, а ще систематично відвідує дитячий садок із сином та різні тематичні заходи. Організаційні та фінансові питання щодо утримання хлопчика також вирішує він. Відповідачка набагато рідше забезпечує відвідування свого сина в дитячому садку. Він працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської районної ради Луганської області на посаді рентген лаборанта стоматологічного відділення, отримує заробітну плату в сумі 7759,92 грн на місяць. Спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, добре відноситься до дітей. Дисциплінарних стягнень не має. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісного проживання остаточно припинено. За його переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у них з відповідачкою неприязні стосунки, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що таких умов шлюб необхідно розірвати. Водночас між ними з відповідачкою не досягнуто порозуміння щодо визначення місця проживання їхнього сина. Він любить свого сина і спроможний забезпечити його всім необхідним. У нього нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати, дитина відвідує дитячий садок, облікована в медичних установах. Він постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у нього з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2 та визначити місце проживання їхнього сина ОСОБА_3 разом з батьком.

11 листопада 2019 року до суду із зустрічним позовом звернулась ОСОБА_2 , в якому зазначила, що на розірвання шлюбу вона згодна та в цій частині просить позов задовольнити. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що протягом останніх трьох років сімейне життя між ними погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями, що призводить до конфліктів. У зв`язку з цим вона вимушена була забрати свої речі та переїхати жити до своєї квартири. Зазначає, що вихованням сина, його повним утриманням, придбанням одягу, продуктів харчування, готуванням їжі та задоволенням інших потреб займається вона самостійно, іноді їй допомагає її мати. Їхній син ОСОБА_3 відвідує КДЗО З 1 «Малятко», вихователем в групі є її свекруха ОСОБА_4 . Вона постійно приймає участь у житті дитячого садочка, який відвідує її син. Вона працює на посаді сестри медичної психіатричного чоловічого відділення № 4 в Сватівській обласній психіатричній лікарні з 3 жовтня 2019 року. До цього часу працювала в магазині «АТБ » та отримувала заробітну плату. Станом на 2019 рік вона отримує заробітну плату 7517,57 грн. Алкоголем вона не зловживає, характеризується позитивно. Відповідно до акту обстеження від 02.10.2019 проведеного комісією за її адресою, відповідно до якого вона мешкає у квартирі з усіма зручностями для розвитку та проживання дитини. Однак батько дитини заважає їй у спілкуванні із сином. ОСОБА_2 переконана, що син повинен проживати разом з нею в квартирі, що належить їй на праві приватної власності. Син періодично проживає то з нею, то з батьком, добровільно вони не можуть знайти порозуміння щодо його місця проживання. Вона любить свою дитину і може забезпечити його всім необхідним для життя. Має нормований робочий день. Окрім того, вона не може мати більше дітей. Просить суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 29 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задоволено частково. Суд розірвав шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 2 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 40.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено. Суд визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає вказане рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить частково скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, ухвалити в цій частині нове рішення, яким первісний позов в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_2 не зверталася до органів опіки та піклування із заявою про встановлення порядку побачення з дитиною відповідно до п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною або про визначення способу участі у вихованні дитини не зверталася, ніяких угод з позивачем щодо здійснення батьківських прав та обов`язків не укладала; залишила дитину, тривалий час не спілкувалася з нею, не цікавилася її долею. Оцінюючи інформаційний лист, суд першої інстанції не врахував, хто його складав чи існують взагалі вказані особи, які його підписали, чи попереджалися вони про кримінальну відповідальність. Суд також не звернув уваги на те, що саме батько брав та бере активну участь не тільки у ділових відносинах з дитячою установою, а й систематично відвідує дитячий садок із сином та різні тематичні заходи. Фінансові витрати сина також вирішує батько, водить його до школу мистецтв, оплачує навчання, що свідчить про турботу про дитину. Судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_6 стосовно того, що нею зроблений висновок щодо негативної реакції дитини на матір. Не можна погодитися, на думку скаржника із з висновком суду про існуючий конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскільки Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25 травня 2020 року не свідчить про вчинення адміністративного правопорушення чи злочину. Судом безпідставно не взято до уваги висновок психолога Центру психології дитинства та сім`ї, оскільки фізична особа підприємець ОСОБА_7 здійснює свою діяльність у сфері охорони здоров`я відповідно до КВЕД 86.90, що надає їй право надавати послуги у сфері психології, а тому вказаний висновок є належним доказом у справі. Суд також не звернув уваги на соціальну картку сім`ї ОСОБА_1 , з якої вбачається, що дитина не хоче спілкуватися з матір`ю. Вказуючи про малолітній вік дитини, суд безпідставно не дав можливості висловити їй думку при вирішенні питання щодо місця проживання.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачки ОСОБА_2 до суду не надходив.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, рішення суду в частині задоволення зустрічного позову скасувати, ухвалити рішення про задоволення первісного позову в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком, надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сватівської РДА у судове засідання не з`явився, належним чином і в установленому законом порядку був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, суд першої інстанції виходив з того, що подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї є неможливими, сім`я існує формально, ОСОБА_2 може забезпечити за місцем свого проживання турботу про дитину (задоволення її моральних, фізичних та матеріальних потреб, виховання, догляд, годування, лікування, навчання тощо), тобто здійснення комплексу немайнових та майнових обов`язків щодо дитини.

З огляду на зазначені обставини, показання свідків, ураховуючи, висновок Сватівської районної державної адміністрації від 27 січня 2020 року, в якому не вказано виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір`ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати може сприяти гармонійному розвитку малолітньої дитини, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо часткового задоволення первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 , Луганський апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції в неоскаржуваній частині (про розірвання шлюбу).

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно акту про фактичне місце проживання малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування від 23 вересня 2019 року.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 липня 2014 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

ОСОБА_3 відвідує КДЗО 3 1 «Малятко» з 2016 року. Згідно довідки Сватівської районної школи мистецтв ім. В. Зінкевича від 22.01.2020, ОСОБА_3 навчається у вказаному закладі в 1-му класі за фахом образотворчого мистецтва.

ОСОБА_1 працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської районної ради Луганської області на посаді рентген лаборанта стоматологічного відділення, що підтверджується випискою з наказу № 1-ос від 25 квітня 2019 року та копією трудової книжки, довідкою від 06.04.2020 № 418.

Згідно довідки від 19.09.2019 року про заробітну плату Комунального некомерційного підприємства «Сватівська багатопрофільна лікарня» заробітна плата ОСОБА_1 за березень - серпень 2019 року становила 46211,41 грн.

Згідно службової характеристики на ОСОБА_1 за місцем роботи останній характеризується позитивно, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра - не перебуває.

На час звернення до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 працювала на посаді сестри медичної психіатричного чоловічого відділення № 4, що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу від 08.10.2019 № 104-05-к та відповідною довідкою № 167/05 від 16.10.2019 року.

З 06 лютого 2020 року ОСОБА_2 працює в ПП «Здорова жінка», заробітна плата якої становить 4800,00 грн, про що свідчить довідка Комунального некомерційного підприємства «Сватівська багатопрофільна лікарня» від 29 травня 2020 року.

Згідно виробничої характеристики ОСОБА_2 характеризується позитивно.

Згідно побутової характеристики ОСОБА_2 характеризується позитивно.

ОСОБА_2 на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра на обліку не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, непогашеної чи не знятої судимості не має, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Сватівська багатопрофільна лікарня» № 288 від 04 листопада 2019 року та довідкою Міністерства Внутрішніх Справ України серії ІІА № 1548663.

За даними акту контрольного обстеження житлово - побутових умов ОСОБА_2 від 02.10.2019 року в квартирі створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Також, згідно акту оцінки потреб сім`ї/особи № 758/19, яка була проведена у період з 30.09.19 по 03.10.19 р. у квартирі ОСОБА_2 створені умови для проживання дитини.

Згідно інформаційного листа, який підписаний мешканцями АДРЕСА_3 у кількості 26 осіб, підтверджено, що ОСОБА_2 проживала у АДРЕСА_2 разом із сином та чоловіком з моменту народження дитини та до досягнення ним п`ятирічного віку. За цей період вона показала себе уже турботливою та відповідальною матір`ю. Син ОСОБА_3 завжди мав охайний вигляд, акуратно одягнений, причесаний. Відносини у матері склалися теплі та чуйні. Майже щодня вони з із захопленням відвідували дитячий майданчик, де активно проводили свій час із друзями та однолітками, грали в м`яча, тощо. При цьому дитина жодного разу не залишалась без нагляду матері.

Згідно висновку психологічного обстеження № 47 від 27 січня 2020 року зазначено, що в ході роботи з родиною, виходячи з отриманих даних в ході роботи батькам надано ряд рекомендацій, спрямованих на підвищення рівня психологічного клімату в родині, щодо виховання дитини та її психологічного здоров`я. Робота з дитиною призупинена, у зв`язку з тим, що дитина має стабільний психоемоційний стан та не потребує втручання спеціалістів.

Згідно висновку Сватівської районної державної адміністрації від 27 січня 2020 року № 22/35-293 про визначення можливого місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи рішення районної комісії з питань захисту прав дитини від 16 січня 2020 року та рішення районної комісії з питань захисту прав дитини від 05 грудня 2019 року, Сватівська районна державна адміністрація вважає визначення можливого місця проживання малолітнього ОСОБА_3 як з батьком ОСОБА_1 , так і з матір`ю - ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.( стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Особисті якості батьків не перешкоджають кожному з них виховувати дитину.

У матеріалах справи відсутні відомості, які перешкоджають ОСОБА_2 проживати разом із малолітнім сином.

Суд першої інстанції в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотримався норм матеріального права, урахував висновок Сватівської районної державної адміністрації від 27 січня 2020 року № 22/35-293, повно та всебічно дослідив обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, встановивши наявність однакових належних матеріально-побутових умов у матері і у батька для проживання дитини, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю в такому віці відповідатиме її інтересам.

Доводи апелянта про те, що він у даному випадку має перевагу щодо визначення місця проживання дитини разом з ним, оскільки він створив та має більш сприятливі умови і можливості забезпечити її фізичний, духовний та моральних розвиток, а також більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, колегія суддів відхиляє, оскільки сторони по справі однаково намагаються забезпечити належні умови для виховання та розвитку спільної дитини. При вирішенні позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_1 суд виходить виключно з інтересів дитини.

Крім того, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом із матір`ю.

Визначальним в даному випадку для нормального розвитку дитини є почуття сім`ї.

Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботи відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Таким чином, лише з досягненням десятирічного віку у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у визначенні місця проживання.

Отже, посилання апелянта на те, що судом не була врахована думка дитини при вирішенні даної справи, колегія суддів вважає непереконливими з огляду на малолітній вік дитини, оскільки на момент розгляду справи ОСОБА_3 виповнилось 6 років.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо неприйняття до уваги консультативного висновку психолога Центру психології дитинства та сім`ї, оскільки він не є беззаперечливим доказом тому, що дитина не може проживати разом з матір`ю, окрім того, доказів, підтверджуючих наявність у даної особи, якою надано висновок, відповідної ліцензії на надання послуг у сфері психології, суду не надано.

Що стосується посилання позивача на інформаційний лист як на неналежний доказ, то цей лист є письмовим доказом, а не показаннями свідків, які повинні бути попереджені про кримінальну відповідальність, та оцінений у судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами у справі.

Правильний є також висновок суду першої інстанції про неприйняття до уваги показань свідка ОСОБА_6 , яка працює логопедом, оскільки вони є власним висновком щодо реакції дитини на матір.

Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не зверталася до органів опіки та піклування із заявою про встановлення порядку побачення з дитиною, до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною або визначення способу участі у вихованні дитини, не укладала з позивачем угод про визначення батьківських обов`язків, колегія суддів не бере до уваги, бо це є правом ОСОБА_2 , а не її обов`язком.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов правильного висновку про часткове задовлення позову ОСОБА_1 , задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , а тому оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді: В.В. Кострицький

І.В. Орлов