Справа № 184/496/20
Номер провадження 2/184/225/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судових засідань - Батрак Л.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Покров Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відповідача ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в Орджонікідзевський міський суд з вищевказаним позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві приватної власності належить вказана квартира, в якій вона зареєструвала відповідача ОСОБА_2 . В жовтні 2017р. відповідач покинув квартиру та переїхав на постійне місце проживання за іншою адресою, пообіцявши, що подасть заяву про зняття з реєстрації, однак своєї обіцянки не виконав. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач до суду повторно не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив та заяву про перенесення слухання не надав.

Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернуте рекомендоване повідомлення з відміткою «немає вдома», з огляду на що відповідач, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку.

Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку.

Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_3 (а.с.9).

Наведене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно яких позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до членів сім`ї позивача не належить.

Із долученого до матеріалів справи акту квартального комітету від 15.02.2020р. слідує, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але з жовтня 2017р. за вказаною адресою ОСОБА_2 не проживає (а.с.12).

В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач ОСОБА_2 з 2017р. в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживає, речей своїх там не зберігає, долею квартири не цікавиться та не бере будь-якої участі у сплаті комунальних платежів. Крім того повідомила, що у відповідача наявне власне житло, яке належить йому на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_2 .

Наведене підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надала покази, згідно яких вона є сусідкою позивача та проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Вказує, що відповідач жив у позивача поки не помер його батько, на даний час відповідач за зареєстрованою адресою не проживає. Місце знаходження останнього на даний час їй не відоме.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказала, що відповідач якийсь час поки був живий його батько жив з позивачем, а 3р. потому помер його батько і тоді він з`їхав від позивачки. Де проживає наразі їй невідомо.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 14.08.2020 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова