ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/961/20 Справа № 204/4299/19 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 02 серпня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 14 000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором.

В результаті порушення відповідачем своїх зобов`язань, станом на 21.05.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 39 371,56 грн, з яких: 17 206,28 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 941,18 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 158,07 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 715,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 851,03 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.08.2011 року в загальній сумі 39371,56 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Зазначає, що при укладенні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України і підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил відповідач повністю погодилася з їх змістом, умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Посилається на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка особисто підписана відповідачем, та в якій зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань. Отже, сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору.

Виписка по руху коштів свідчить про те, що відповідачу встановлено кредитний ліміт, вона користувалася кредитним коштами, частково погашала заборгованість за договором. Отже, є доведеним факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів.

Посилався на те, що суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувалася грошовими коштами, виконувала умови кредитного договору протягом 2011-2018 років, частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню, комісії, а отже визнала свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.08.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за якою вона отримала платіжну картку Кредитка «Універсальна».

З копії анкети-заяви, долученої позивачем до позову, не можливо визначити встановлений розмір кредитного ліміту, в той час як позивач у позовній заяві зазначає суму отриманого кредиту в розмірі 14 000,00 грн.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 21.05.2019 року у розмірі 39 371,56 грн, з яких: 17 206,28 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 941,18 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 158,07 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 715 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 851,03 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній форм досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, і також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

При цьому, досліджена судом анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору, у заяві відсутні будь-які дані стосовно визначення розміру процентів за користування кредитом, пені, а розмір встановленого кредитного ліміту з копії анкети-заяви визначити неможливо.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо узгодження сторонами істотних умов договору позивач посилається на Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифи банку, між тим, останній не підтвердив належними доказами те, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомлена з цими Тарифами банку та Умовами і правилами надання банківських послуг у ПриватБанку. Тому умови і правила надання банківських послуг у ПриватБанку та витяг з Тарифів банку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ним надані належні та допустимі докази по справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з копії анкети-заяви (а.с.12) не можливо встановити який саме кредитний ліміт було встановлено по кредитній картці. Звертаючись з позовними вимогами, банк у своїй заяві зазначив про отримання позичальником кредиту у розмірі 14 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами, оскільки такий розмір кредитного ліміту зазначено лише в тексті позовної заяви.

У витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який долучено позивачем до позовної заяви (а.с.13), зазначений розмір процентної ставки, пені та штрафів, однак цей витяг містить перелік тарифних планів декількох видів кредитних карток та визначити який саме тарифний план був застосований до відповідача на час укладення договору неможливо, оскільки про його вибір останнім інформації не має, крім того у витязі з Тарифів відсутній підпис відповідача.

Між тим звертаючись з апеляційною скаргою, позивач долучив копію зовсім іншої за змістом довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.58), яка підписана начебто відповідачем. Проте вона не може бути прийнята у якості належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів того, з яким саме тарифним планом відповідач обрала кредитну картку «Універсальна» за договором від 02.08.2011 року.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 80 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не перевірив розрахунку заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувалася кредитними коштами, частково виконувала умови кредитного договору, частково сплачувала заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню, комісію, що відображено у розрахунку заборгованості, не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.

Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитом не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Позивач не надав оригінали первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, які б підтверджували розрахунки позивача, що також узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року № 61-5191св18.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на виписку по руху коштів як на доказ зобов`язань відповідача за кредитним договором, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, на які посилається позивач як на умови кредитного договору, факту згоди відповідача на них.

Крім того, в даній виписці відсутня особиста інформація позичальника, для встановлення особи позичальника, окрім ім`я та прізвища, та не зазначено, що дана виписка надана відносно укладеного кредитного договору від 02.08.2011 року, наведені в ній номера кредитних карток в анкеті-заяві не зазначено.

Будь-яких інших доказів на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова