Провадження №2-з/521/207/20
У Х В А Л А

про забезпечення позову

19 серпня 2020 року

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Мурзенко М. В., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними правочинів, скасування записів про право власності та іпотеку, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними правочинів, скасування записів про право власності та іпотеку.

Підставою звернення позивачів до суду стало те, що відповідач ОСОБА_3 після ухвалення Верховним судом рішення, яким за позивачами визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , самочинно реконструйовану ОСОБА_3 в нежиле приміщення офісу, здійснив незаконне відчуження вказаного об`єкту нерухомості на користь ОСОБА_4 , яка, в свою чергу, незаконно передала нерухоме майно в іпотеку.

Разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову відносно нерухомого майна шляхом:

-накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реконструйовану у нежиле приміщення офісу (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101);

-Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі будь-яким акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо квартири АДРЕСА_1 , реконструйованої у нежиле приміщення офісу (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19 серпня 2020 року по зазначеній цивільній справі було відкрито провадження.

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимогст.153 ч.1 ЦПК України.

За змістом ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, єдиною підставою для забезпечення позову є заява учасника справи . Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії щодо предмету спору.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З позовної зави, заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на нерухоме майно, зазначене в позовній заяві, враховуючи обставини, на які посилаються в своєму позові позивачі, суд доходить висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивачів, що полягає у можливому повторному відчуженні спірного майна відповідачем до набрання законної сили рішенням по справі, що, відповідно, у разі задоволення позову зробить неефективним судовий захист прав позивача в обраний ним спосіб, спричинить необхідність докладання ним значних зусиль та витрат для захисту своїх прав у майбутньому.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Визначаючи вид забезпечення позову, суд, виходячи з засад розумності, співмірності із заявленими вимогами, необхідності дотримання прав відповідачів, доходить висновку про необхідність заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо квартири АДРЕСА_1 , реконструйованої у нежиле приміщення офісу (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101), оскільки вжиття зазначених заходів забезпечення позову не порушить прав відповідача на час розгляду справи володіти та користуватись спірним майном.

В частині накладення арешту на спірну квартиру, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вжиття зазначених заходів забезпечення позову не відповідає змісту позовних вимог, позбавить позивача можливості користування спірною квартирою, що не є співмірним із заявленими вимогами.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Враховуючи, що з наданих суду відомостей не вбачається, що вжиття заходів забезпечення позову в обраний судом спосіб може спричинити збитки відповідачу по справі, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними правочинів, скасування записів про право власності та іпотеку - задовольнити частково.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо квартири АДРЕСА_1 , реконструйованої у нежиле приміщення офісу (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101).

В іншій частині в задоволенні заяви - відмовити.

Зустрічне забезпечення - не застосовувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з складення повного судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складений 19.08.2020 року.

Головуючий: