Справа № 459/2694/18 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/2024/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м.Львів

Справа № 459/2694/18

Провадження № 22ц/811/2024/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: Брух А.О., Мандрика В.С.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Червоноградського міського суду Львівської області, ухвалене у м. Червонограді 2 травня 2019 року у складі судді Новосада М.Д.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

встановив:

30 серпня 2018 року позивач звернулася з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 14 квітня 2018 року між нею (позивачем) та відповідачем укладено попередній договір, згідно якого сторони домовились про укладення до 15 травня 2018 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що передала відповідачу аванс у сумі 1000 доларів США. Станом на 20 серпня 2018 року не укладено договору купівлі - продажу квартири. Зазначає, що квартира відсутня в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно. Стверджує, що оскільки основний договір купівлі-продажу квартири у визначений строк укладено не було, вона (позивач) звернулась до відповідача з вимогою повернення сплачених нею коштів (авансу). Однак, рекомендований лист, адресований відповідачу, повернувся за закінченням строку зберігання. У телефонному режимі відповідач відмовився повертати кошти. Просить позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 2 травня 2019 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

4 вересня 2019 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу у якому зазначено про законність рішення суду першої інстанції та необґрунтованість апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 цього Кодексу вирок суду в кримінальному провадження, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що 13 квітня 2018 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) у простій письмовій формі укладено договір, згідно якого сторони домовились про продаж квартири.

Згідно п.п. 3. 11 договору, нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу повинно відбутись до 15 травня 2018 року.

У підтвердження укладення договору купівлі-продажу житла та з метою забезпечення його виконання позивачем передано відповідачу 1000 доларів США.

18 травня 2018 року позивач надіслав відповідачу претензію про повернення суми коштів (авансу) згідно попереднього договору від 13 квітня 2018 року, яка згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення повернулася за закінчення строку зберігання.

Згідно довідки про склад сім`ї №9372 від 23 травня 2018 року, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції зазначено, що у спірному договорі визначено істотні умови основного договору: об`єкт нерухомості, що має бути відчуженим; ціна основного договору сума коштів за яку має бути продана квартира; валюта виконання грошового зобовязання; строк укладення основного договору до 15 травня 2018 року; умови забезпечення виконання цього договору та відповідальність за його невиконання, а також зобов`язання сторін укласти в обумовлений строк основний договір на умовах, встановлених цим договором.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в позові, оскільки жодна із сторін договору не зверталася з позовом про визнання договору нікчемним, такий договір не визнаний нікчемним, відсутні підстави для застосування реституції, тобто повернути все одержане за договором.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що між сторонами укладено попередній договір.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Згідно з ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Суд першої інстанції вказав, що в порушення ст. 635 ЦК України та змісту спірного правочину, сторони не дотримали нотаріальної форми посвідчення договору, встановленої ст.657 ЦК України. Хоча вказує, що на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти.

Встановлено, що позивач звернулась за захистом свого порушеного права посилаючись на норми ст. ст. 635, 546, 570 ЦК України.

Червоноградським міським судом Львівської області не надано оцінки факту передачі коштів позивачем відповідачу.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу квартири.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між сторонами укладений не був, існувала лише домовленість про укладення такого договору в майбутньому (до 15 травня 2018 року) - тому, передані відповідачу кошти у розмірі 1000 доларів США є авансом.

Коли сторони домовились укласти договір купівлі - продажу квартири, але його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Встановлено, що 13 квітня 2018 року сторони уклали у простій письмовій формі договір щодо купівлі-продажу квартири. Відповідно до п.3 цього договору нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу повинно відбутися до 15 травня 2018 року. Пунктом 11 цього договору передбачено, згоду сторін, що в підтвердження укладення договору купівлі-продажу об`єкта продажу та з метою забезпечення його виконання покупець передає продавцю грошову суму в розмірі 1000 доларів США, що має статус авансу. Відповідно до пункту 12 договору визначено момент передачі авансу. Умовами договору передбачено відшкодування збитків та сплату штрафу при його невиконанні, питання щодо авансу не у цьому випадку не оговорені.

Відповідно до частини першої статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке виникло на підставі укладених договорів, він одночасно є формою підтвердження зобов`язання та засобом забезпечення його виконання - тобто він виконує забезпечувальну функцію поряд з гарантією, порукою, заставою.

Аванс має протилежні властивості, а саме: якщо певна сума сплачується до укладання основного договору, то ця сума буде авансом. Аванс не виконує забезпечувальну функцію - тобто, якщо договір не укладений з ініціативи будь-якої з сторін, то аванс, безумовно, повертається його власнику. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із вже укладеного договору купівлі-продажу квартири.

Встановлено, що договір купівлі-продажу квартири сторони не уклали. Передана позивачем відповідачу сума у розмірі 1 000 доларів США по своїй природі є не завдатком, а авансом, як зазначили сторони в договорі від 13 квітня 2018 року; такий підлягає поверненню позивачу. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Така позиція висловлена Верховним Судом України 13 лютого 2013 року по справі №6-176цс12.

Колегія суддів, з урахуванням встановленого, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 2 травня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 ) 1000 (одну тисячу) доларів США авансу та 1762,01 (одну тисячу сімсот шістдесят дві грн. 01 коп.) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено і підписано 7 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді