ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/1225/19
Провадження № 22-ц/4820/1330/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження цивільну справу № 677/1225/19 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2020 року (суддя Вознюк Р.В.) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) вказувало, що 16.04.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, оформивши Заяву №б/н від 16.04.2013 року та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначав, що ним були виконанні усі взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим виникла станом на 13.06.2019 року заборгованість у розмірі 22834,39 грн. з яких: 7531,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4949,61 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 8309,43 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 480,29 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1063,54 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 22834,39 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.04.2013 року та судові витрати.

Заочним рішення Красилівського районного суду від 03 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 4000 грн. заборгованості за тілом кредиту. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови у позові, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить скасувати зазначене заочне рішення в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Банку. Апелянт зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, адже суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Апелянт вказує, що встановивши надання Банком кредиту відповідачці та не повернення його останньою, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні пені і штрафів, адже як вбачається із матеріалів справи, сторонами погоджено всі істотні умови договору, в тому числі щодо сплати штрафів. Разом тим, апелянт вказує, що суд помилково послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, не маючи обґрунтованих заперечень відповідача та відповідних доказів проти вимог поивача.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягаючи із ОСОБА_1 4000 грн. заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що ця сума узгоджується із сумою кредитного ліміту і підтверджується випискою по особовому рахунку і доказів про збільшення ліміту позивачем надано не було. А відмовляючи у решти позовних вимог суд першої інстанції вірно виходив із недоведеності таких вимог.

Проте, висновок суду в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 16.04.2013 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У цій анкеті - заяві зазначається, що позичальник приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. Та ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними і зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку (а.с. 7).

До кредитного договору Банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 8-23).

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 13.06.2019 становить 22834,39грн., з яких: 7531,52 грн. тіло кредиту; 4949,61грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00грн. - заборгованість за відсотками; 8309,43 грн. - пеня; 480,29 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1063,54 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Враховуючи вищенаведене, висновок суду першої інстанції про те, що наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою договору, оскільки не підписана нею.

Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника або довідці, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України правильно врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

А тому доводи апеляційної скарги про безпідставність посилань місцевого суду у оскаржуваному рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 є таким, що не заслуговує на увагу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за договором, у тому числі, крім тіла кредиту та простроченого тіла кредиту, складових його повної вартості, зокрема пені та штрафів. І на обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, банк надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», однак анкета - заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підписана відповідачкою не містить посилань на отримання нею саме банківських послуг по обслуговуванню будь - якої кредитної карти «Універсальна» (а.с. 8).

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно відмовив банку задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів з підстав їх недоведеності, оскільки відсутні належні і допустимі докази наявності кредитних правовідносин між сторонами. І з цього приводу є безпідставними доводи апеляційної скарги про наявність законних підстав для стягнення із ОСОБА_1 пені і штрафів.

Разом з тим, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то, з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується випискою по особовому рахунку, з якої вбачається, що позичальник користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення кредиту (а.с. 46-47).

Із виписки по особовому рахунку позичальника ОСОБА_1 встановлено, що витрати по карті склали 29030,21 грн. Однак, із врахуванням письмових пояснень представника позивача від 02.08.2019 року про те, що в тіло кредиту зараховано сума фактично використаних коштів клієнта, в т.ч. автоматичні (регулярні) платежі та погашені за рахунок кредита нараховані відсотки (договірне списання) за рахунок кредитного ліміту (а.с.42) та з врахуванням відсутності таких умов договору, як договірне списання на сплату автоматичних (регулярних) платежів та погашення за рахунок кредиту нарахованих відсотків за рахунок кредитного ліміту і з врахуванням розрахунку заборгованості, що надана банком, сума фактично отриманих ОСОБА_1 коштів в загальній сумі склала 8150,91 грн. Однак, позичальником було повернуто банку кошти в сумі 3959,43 грн. Отже, станом на дату звернення до суду у позичальника перед банком виникла заборгованість за кредитом з фактично отриманих та неповернутих коштів у загальній сумі 4191,48 грн. (8150,91грн. - 3959,43 грн.), яка і підлягає стягненню на користь позивача (а.с. 5-6).

Оскільки суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, тому оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає до зміни.

Відповідно, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову в зазначеній частині.

У відповідності до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку судові витрати, понесені апелянтом при подачі позовної заяви та апеляційної скарги (платіжні доручення № PROM4BVG3Z від 24.06.2019 р., а.с.1 та №PROM7BMAAX від 07.07.2020 р., а.с. 85) пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 353, 46 грн. (1921 грн. (судовий збір за подання позовної заяви) *18,4 (% задоволених позовних вимог)/100 та 530,20 грн. (2881,50 грн. (судовий за подання апеляційної скарги) х 18,4 (% задоволених позовних вимог)/100)).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2020 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ) заборгованість за кредитом до 4191 грн. ( чотири тисячі сто дев`яносто одна) грн. 48 коп.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2020 року в частині судових витрат, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ) суму судового збору до 353 (триста п`ятдесят три) грн. 46 коп.

В решті рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ) 530 (п`ятсот тридцять) грн. 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2020 року.

Судді: А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай