Справа № 423/4233/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року

Попаснянський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Архипенко А.В.

за участю секретаря судового засідання Іваненко С.П.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що у вказаний період він працював слюсаром-електриком з ремонту електроустаткування 5 розряду виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року складає 19 643 грн. 42 коп., після вирахування обов`язкових платежів її розмір відповідає 15 670 грн. 61 коп.

За викладених обставин, у поданому позові позивач просить:

- стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 15 670, 61 грн.

Представник АТ «Українська залізниця» надав відзив на позовну заяву. (а.с.23-24), у поданому відзиві не погодився із позовними вимогами, просив відмовити позивачу у задоволенні поданого позову.

Відзив обґрунтований наступним.

- виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених діючим законодавством України, унеможливлено форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2;

- місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції; у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів нарахування заробітної плати в період часу з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року було припинено; на теперішній час відсутня можливість підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт, визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат.

Також у наданому відзиві представник зазначив, що в зв`язку із проведенням АТО на території Донецької та Луганскої областей - Наказом по АТ «Українска залізниця» для працівників СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» визначено простой з березня 2017 року.

Представник відповідача звертає увагу суду на те, що надана позивачм довідка скалдена після 16 березня 2017 року невідомим особами і тому є неналежним доказом.

В судове засідання позивачка не з`явилась, у своїй заяві просила розглядати справу у її відсутність (знаходиться на окупованій території в смт Чорнухіне Попаснянського р-ну Луганської обл.)

Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві проств розглядати справу за його відсутності, враховуючи його відзив.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Предметом даного судового розгляду є вирішення питання щодо виплати заробітної плати, в умовах, що склалися на території Луганської та Донецької областей, в зв`язку із проведенням АТО.

При розгляді даної справи суд враховує наступні правові положення.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

«Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно- ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Також, Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

А так, при вирішенні даної справи, суд враховує правові висновки, висловлені Касаційним цивільним судом Верховного Суду в постанові від 23 березня 2020 року у справі № 369/28/19 за аналогічним позовом до ПАТ «Українська залізниця» працівника, звільненого 17 липня 2017 року з структурного підрозділу відповідача, який перебуває на тимчасово окупованій території Донецької області.

Враховуючи визначені правові положення, суд зазначає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12 липня 2016 року по 17 липня 2017 року працював слюсаром-електриком з ремонту електроустаткування 5 розряду виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

17 липня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі ст.40 ч.1 КЗпП України (а.с.19).

Зазначене підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.9-19).

Як вбачається з Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 року № 938 , відповідач по справі змінив найменування на акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочено - АТ «Укрзалізниця»).

На підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачем надані довідки підписані начальником ВП Дебальцевське вагонне депо Левицьким Р.В. та головним бухгалтером Михарєвою К.П., в яких зазначено, що ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 19643,42 грн., сума до виплати з березня 2017 р. по липень 2017 р. складає 15670,61грн. Відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня по липень 2017 року із структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» «ПАТ Українська залізниця» (а.с.8).

Суд звертає увагу на те, що надана позивачем довідка не містить ніяких реквізитів щодо наявності кутового штампу підприємства, дати складання документу, вихідного номеру , печатки.

А так, суд зазначає, що надана довідка не відповідає формі довідки про заробітну плату, яка встановлена Постановою КМУ від 26.09.2015р., № 1266.

До цього, ж з боку позивача не надані та в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості позивача та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період, всупереч вимогам КЗпП України, Закону України «Про оплату праці».

Отже, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Також, Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

При тім, з боку відповідача надані докази про те, що підприємство немає заборгованості перед позивачем за відпрацьований час, а саме: надано довідку про нарахування позивачці заробітної плати за фактично відпрацьований час - з січня 2017 по березень 2017 року (включно) у сумі 1786,38грн. ( до видачі - 1420,49 грн., з яких відповідачем було сплачено соціальний внесок і які позивач отримав у касі Донецької дирекції залізничних перевезень у м.Лиман.

Згідно правової позиції Верховного Суду з аналогічних питань, зазначено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості у відповідача із виплати заробітної плати за вказаний період у зазначеному розмірі, а надані позивачем докази не є належними доказами в силу положень статті 77 ЦПК України.

Сам по собі факт звільнення позивача з ПАТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах ( Указане узгоджується з правовим висновком, який викладений Касаційним цивільним судому складі Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц (провадження № 61-36644св18)»)

Також, при розгляді даної справи, суд враховує, що є загальновідомим факт того, що з 14.04.2014 року на території Донецької та Луганської бластей розпочалась АТО ( на даний час ООС), відповідно до Указу Президента України від14.04.2014 року № 405/2014 і будь-яких нормативних Актів про завершення проведення АТО до теперішнього часу не приймалось.

А так, з боку відповідача є доведеним те, що підприємство не мало можливостей з виконання своїх функцій та керівництва підприємством.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, а також з системного аналізу вищезазначених правових норм , правового висновку, висловленого Касаційним цивільним судом Верховного Суду в постанові від 23 березня 2020 року у справі № 369/28/19 за аналогічним позовом до ПАТ «Українська залізниця» працівника, звільненого 17 липня 2017 року з структурного підрозділу відповідача, який перебуває на тимчасово окупованій території Донецької області, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт виконання ним своїх трудових обов`язків в період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року та факт наявності заборгованості по заробітній платі за вказаний період.

Надана позивачем довідка про заборгованість із заробітної плати, не є належним та достатнім доказом для задоволення позову, оскільки надана довідка оформлена неналежним чином, підписана не уповноваженими особами (оскільки з березня 2017 року на підприємстві було оголошено простой), не відповідає формі довідки про заробітну плату, яка встановлена Постановою КМУ від 26.09.2015р., № 1266, немає кутового штампу підприємства, дати складання документу, вихідного номеру , печатки.

При тім будь-яких інших доказів, щодо нарахування заробітної плати, з боку позивача суду не надано.

До цього, ж ствердження позивача про те, що відповідач продовжував нараховувати їх заробітну плату після березня 2017 року нічим необґрунтоване з боку позивача, а відповідач спростував таке, надавши належно оформлену довідку ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція пасажирських перевезень» про нараховані доходи позивау за період тільки з січня 2017р. по березень 2017р.

Також, враховуючи, що відповідно до наданої відповідачем довідки про доходи - позивачу сплачена депанована заробітна плата за період з січня 2017 по березень 2017 року (включно) у сумі - 1420,49 грн. - тому підстав вважати, що відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі- не має, а тому в задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити.

Вирішуючи позов таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, судові витрати по даній справі необхідно компенсувати за рахунок держави, в порядку, встановленому КМУ.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст. 94,110, 116, КЗпП України, ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст. ст.ст.4, 12,19, 81-83, 259,263, 264, 265, 352,354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга може бути подана до апеляційної інстанції або через Попаснянський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в порядку, встановленому ст.352,354 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, в порядку ст.273 ЦПК України.

Суддя А.В.Архипенко