Справа №173/1354/20
Провадження №2/173/657/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, КП «Верхньодніпровське БТІ», про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2020 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності до відповідача Верхньодніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, КП «Верхньодніпровське БТІ».

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження на 18.08.2020 року.

18.08.2020 року проведено підготовче судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на садибний житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . 09.09.1961 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб. В серпні 2003 року ОСОБА_2 купив житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 . Проте у договорі купівлі-продажу було пропущено слово «Другий провулок».

На підставі рішення Верхньодніпрвоської міської ради № 62-4/VII від 25.02.2016 року Октябрський Другий провулок перейменували на провулок Верхній.

Батько позивача приватизував земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку.

30 липня 2020 року позивач отримала спадщину у вигляді земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєструвати право власності на будинок не змогла.

29.07.2020 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з виявленими розбіжностями в адресі житлового будинку, що й стало підставою звернення до суду.

Відповідач подав заяву про визнання позовних вимог та просив суд розглядати справу без його участі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заперечень та письмових пояснень суду не надали.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини із визнання права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

За життя, на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2003 року ОСОБА_2 придбав житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 345315 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, що підтверджується копією відповідного державного акту.

Рішенням Верхньодніпровської міської ради від 25.02.2016 року провулок Октябрський Другий було перейменовано на провулок Верхній.

Після смерті батька позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав на спадкове майно та 30.07.2020 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 постановою державного нотаріуса від 29.07.2020 року позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що у правовстановлюючому документі на нерухоме майно, а саме у договорі купівлі-продажу від 19.08.2003 року адресою житлового будинку зазначено - АДРЕСА_2 , а спадкове майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (попередня адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається із наданих документів право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виникло правомірно, а саме на підставі договору купівлі-продажу.

Проте при оформленні права власності на будинок були допущені помилки, а саме неправильно зазначено адресу нерухомого майна: замість правильної - АДРЕСА_2 , зазначено: АДРЕСА_2 .

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави для припинення права власності. Проте даною правовою нормою не передбачено такої підстави припинення права власності, як внесення помилкових відомостей при реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України - Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_2 інші спадкоємці, окрім ОСОБА_1 , із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Дружина спадкодавця, ОСОБА_3 , подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 05.05.2020 року заповіти та спадкові договори від імені ОСОБА_2 не зареєстровано. Інших спадкоємців за законом або заповітом, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних спадкоємців або спадкоємців, які визнані судом обмежено дієздатними після смерті ОСОБА_2 не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 за життя набув право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 з підстав не заборонених законом, позивач, ОСОБА_1 , прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, а її право власності на спадкове майно, як спадкоємця, не визнається, суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст.. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право власності в цілому на садибний житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, КП «Верхньодніпровське БТІ», про визнання права власності - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 , право власності в цілому на садибний житловий будинок літера А-1 площею 81,4 кв.м. з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18.08.2020 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 19.08.2020 року

Дата набрання законної сили 18.09.2020 року