КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 359/4733/19

провадження № 22-ц/824/1426/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року у складі судді Чирки С.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зобов`язання сплачувати кошти,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 рокуОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві під номером 1897.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у позивача та відповідача під час перебування у шлюбі народився син, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 лютого 2015 року.

Указувала, що, починаючи з 28 квітня 2019 року, внаслідок погіршення стосунків між подружжям, відповідач пішов з родини та перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Зазначала, що психіатром дитячого відділення №13 медико-соціальної реабілітації дітей з вадами мовлення та порушенням психічного розвитку Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» у м. Києві ОСОБА_3 . поставлено діагноз - РАС (Розлади аутистичного спектру).

Стверджувала, що в добровільному порядку брати матеріальну участь у житті дитини відповідач відмовлявся, з огляду на що виникла необхідність звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі, який з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог складає 5 000 грн на місяць, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, а також додаткових витрат на дитину у розмірі Ѕ частини витрат, понесених позивачем на лікування сина (в тому числі санаторне), консультації і обстеження.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 21 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки уважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції, стягнувши аліменти з відповідача у частці від його доходу, порушив норму ч. 3 ст.181 СК України, оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Звертає увагу колегії суддів на те, що судом першої інстанції не досліджено розмір та наявність постійного доходу відповідача ОСОБА_2 .

Вважає відмову суду у стягненні з відповідача додаткових витрат на дитину, у зв`язку із важкою хворобою останнього, необґрунтованою.

Надає суду апеляційної інстанції нові докази на підтвердження хвороби та інвалідності дитини, а саме Висновок Бориспільського районного центру первинної медико-санітарної допомоги №47/740 від 06 листопада 2019 року, Індивідуальну програму реабілітації інваліда №739/1210 від 06 листопада 2019 року, а також Виписку КЗ КОР «КОПНЛ №2» із медичної карти стаціонарного хворого №2830 від 31 жовтня 2019 року.

Зазначає, що суд першої інстанції порушив норму ч. 1 ст. 430 ЦПК України, оскільки не допустив негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

17 грудня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому останній звертає увагу колегії суддів на рівень свого доходу, що підтверджує довідкою про доходи від 20 вересня 2019 року №2062, а також на наявні у відповідача проблеми зі здоров`ям, що підтверджує копією військового квитка серії НОМЕР_2 .

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач згідно вимог сімейного законодавства зобов`язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття та сплачувати аліменти на користь позивача у розмірі однієї чверті його заробітку щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки малолітня дитина проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд дійшов висновку, що надані лікарем ОСОБА_4 01 червня 2019 року рекомендації з приводу проведення комунікативно-мовної, поведінкової та сенсорно-інтегративної терапії є неналежним та недопустимим доказом на підтвердження підстав для стягнення додаткових витрат на дитину.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом установлено, що 19 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києві серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , на підтвердження чого в матеріалах справи міститься свідоцтво про народження дитини, видане виконавчим комітетом Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області серії НОМЕР_1 .

Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно положень ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Ослон проти Швеції» №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України.

За приписами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз змісту ч. 3 ст. 181, ст. 183, 184 СК України дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів на утримання дитини, належить стягувачу (одержувачу).

Зі змісту частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із заяви про збільшення позовних вимог убачається, що ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, виходячи з позовних вимог, положень статей 181, 182, 184 СК України та частини першої статті 13 ЦПК України, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі ј частки від заробітної плати відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вийшов за межі позовних вимог, чим порушив норми процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що відповідач у своїх запереченнях на позов зазначав, що з 07 липня 2019 року та по теперішній час проживає разом з позивачем і сином, весь час забезпечує сім`ю та приймає участь у вихованні сина; на протязі травня - червня 2019 року не надавав грошових коштів на утримання дитини у зв`язку з тим, що не мав змоги допомогти фінансово та з підстав непорозумінь з позивачем. Окрім того, посилався на те, що знаходиться в дуже важкому матеріальному та моральному стані, допомагає своїм батькам, які є пенсіонерами.

Окрім того, до відзиву на апеляційну скаргу відповідач додає копію довідки про доходи від 20 вересня 2019 року №2062, зі змісту якої убачається, що ОСОБА_2 дійсно працює в ТОВ «Фора» з 05 березня 2019 року та загальна сума його доходу за період з 05 березня 2019 року по 31 серпня 2019 року за виключенням аліментів становить 58 814,93 грн.

Разом з тим, оскаржуване рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області про стягнення аліментів ухвалено 22 жовтня 2019 року, тобто пізніше, ніж видано вказану довідку про доходи ОСОБА_2 з урахуванням сплати аліментів. При цьому, під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції відповідач жодного разу не заявляв про те, що в нього на утриманні перебувають інші діти або дружина, що має істотне значення при визначенні розміру аліментів.

Таким чином, інформація, викладена в указаній довідці щодо матеріального стану позивача, є суперечливою.

Щодо доводів відповідача про незадовільний стан здоров`я та наявність на його утриманні батьків пенсіонерів, то такі аргументи є неспроможними, оскільки жодними належними доказами не підтверджені та не звільняють ОСОБА_2 від обов`язку утримувати свою дитину.

Докази добровільної участі відповідача в утриманні сина ОСОБА_2 також суду не надано.

За змістом статей 181, 182 СК України будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Таким чином, зважаючи на те, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини щодо виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо забезпечення матеріального утримання дитини, пояснення відповідача щодо спільного проживання з дитиною та позивачем не можуть свідчити про обмеження права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, а тому стягнення аліментів у примусовому порядку є законним і обґрунтованим.

Окрім того, добровільна участь в матеріальному утриманні дитини не позбавляє ОСОБА_1 права на отримання аліментів, оскільки такі стягуються на майбутній період часу до досягнення дитиною повноліття. При цьому, розмір раніше сплачених коштів може бути врахований державним виконавцем при виконанні судового рішення про стягнення аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня 2019 року - 1 626 грн., з 01 липня 2019 року пo 30 листопада 2019 року - 1 699 грн., з 01 грудня 2019 року - 1 779 грн.

Отже, виходячи з інтересів дитини, ураховуючи стан здоров`я ОСОБА_3 , який має діагноз: розлади аутистичного спектру,а також те, що позивач позбавлена можливості самостійно на достатньому рівні забезпечувати утримання сина, відомості про те, що ОСОБА_2 має незадовільний стан здоров`я або ж на його утриманні перебувають непрацездатні дружина, діти чи батьки в матеріалах справи відсутні, при цьому відповідач є особою працездатного віку та зобов`язаний належним чином утримувати свою дитину, колегія суддів доходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття у розмірі 3 000 грн.

Відповідно до положень статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписів статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На підтвердження обставин, що зумовили необхідність стягнення додаткових витрат, позивачем надано довідку дитячого психіатра Дитячого відділення № 13 медико-соціальної реабілітації дітей з вадами мовлення та порушенням психічного розвитку Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» у м. Києві від 01 червня 2019 року, згідно якої ОСОБА_3 поставлено діагноз - РАС (Розлади аутистичного спектру) та рекомендовано оформити інвалідність, комунікативно-мовну, поведінкову та сенсорно-інтегративну терапію.

Разом з тим, відомості, викладені в указаній довідці, носять рекомендаційний характер, з наданих позивачем доказів не можливо достовірно встановити, що вказане захворювання тягне за собою постійне тривале лікування певними ліками за рекомендацією лікарів та постійні грошові витрати на їх придбання. Розрахунку передбачуваних щомісячних витрат на лікування дитини позивачем не надано.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір та характер витрат, обґрунтованих позивачем як додаткові, не дають підстав для висновку про особливість обставин, наявність яких за статтею 185 СК є підставою для їх стягнення як додаткових витрат на дитину.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Докази, долучені позивачем до апеляційної скарги, а саме Висновок Бориспільського районного центру первинної медико-санітарної допомоги №47/740 від 06 листопада 2019 року, Індивідуальна програма реабілітації інваліда №739/1210 від 06 листопада 2019 року, а також Виписка КЗ КОР «КОПНЛ №2» з медичної карти стаціонарного хворого №2830 від 31 жовтня 2019 року є лише підтвердженням наявності у дитини хвороби. Дані обставини існували та не заперечувались під час розгляду справи судом першої інстанції, а отже не впливають на законність рішення в частині вирішення вимог про стягнення додаткових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в частині стягнення аліментів згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову частково.

Таким чином, зважаючи на викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та виходячи із закріплених частиною дев`ятою статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів, ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову частково.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України колегія суддів допускає негайне виконання рішення в даній справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн та апеляційної скарги - у розмірі 1 152,60 грн, а всього 1 921 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій суміу розмірі 3 000 грн на місяць, починаючи з 31 травня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття з урахуванням щорічної індексації відповідно до закону.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 1 921 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай