ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №577/4224/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/433/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року в складі судді Семенюк І.М., ухваленого у м. Конотоп,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у жовтні 2016 року, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (відбулася зміни назви на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», далі АТ КБ «ПриватБанк») просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.11.2007 року в розмірі 12633,30 грн та судові витрати в розмірі 1378 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що 13.11.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що може бути змінений банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 22.09.2016 року, виникла заборгованість 12633,30 грн, яка складається з: 7691,01 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2944,05 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 570,46 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 350,00 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 577,78 грн - штраф (процентна складова). Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09.08.2017 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що обов`язок повідомити банківську установу про операцію, яка не здійснювалася та не була ініційована користувачем картки, закріплений у пунктах 1.1.2.1.13, 1.1.2.1.14 та 1.1.2.1.15 Умов та Правил, а також ст. 14 Закону України «про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які відповідач зобов`язалася виконувати. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або здійснення платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором, а до моменту повідомлення ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Вказує, що унесення відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленням ОСОБА_2 про крадіжку у неї гаманця і карток банку не є безумовним свідченням або ознакою того, що крадіжка дійсно мала місце. Крім того, у справі наявна виписка, яка свідчить про факт використання картки ОСОБА_1 у ювелірному магазині з коректним введенням пін-коду, що остання визнає як неправомірне використання.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09.11.2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09.08.2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.11.2019 року касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09.11.2017 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник банку доводи скарги підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що відповідачу було видано іменну кредитну карту, тому зняття коштів з рахунку могло відсудитися без застосування пін-коду, заборгованість за тілом кредиту складається з суми коштів, знятих з використанням картки в магазині.

Відповідач проти скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін. Пояснила, що одразу після надходження смс - повідомлень про зняття коштів з її рахунку одразу декілька раз телефонувала в службу підтримки ПриватБанку, однак лінія не працювала, і цього дня звернулась в поліцію, а 09.03.2016 року звернулась у відділення банку для заблокування картки. Крім того, відеокамери нагляду у приміщені пекарні, де вона працює касиром, зафіксували факт крадіжки невідомою особою її сумки разом з гаманцем та банківськими картками; на даний час слідство по факту крадіжки триває. Дані про пін-код вона в гаманцю не зберігала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 відбулось підписання анкети-заяви, у якій зазначено, зокрема, тип карти, валюта кредитування, сума кредитного ліміту у розмірі 900 грн, базова відсоткова ставка 36 % річних, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмір 7% від суми заборгованості (а.с. 12).

Відповідно до наданої банком довідки суму кредитного ліміту 13.07.2010 року було збільшено до 6 000 грн (а.с. 11).

Додані банком до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, відповідачем не підписані (а.с. 13 46).

На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було видано ряд банківських карт, які перевипускалась, остання терміном дії до листопада 2019 року (а.с. 112).

Також, встановлено, що у ОСОБА_1 07.03.2016 року під час перебування її на роботі був викрадений гаманець із банківськими картками АТ КБ «Приватбанк», що змусило її звернутися із заявою до Конотопського відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області, за результатами якої відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000495 за ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 67).

Відповідно до наданих банком чеків 07.03.2016 року з рахунку відповідача о 13 год. 05 хв. та о 13 год. 09 хв. в ювелірному магазині за адресою м. Конотоп, вул. Конотопських дивізій, 26 було списано 211,50 грн та 7610,06 грн (а.с. 173, 174).

З приводу несанкціонованого списання коштів ОСОБА_1 цього ж дня було здійснено декілька телефонних дзвінків в службу підтримки клієнтів ПриватБанку за номером 3700, а саме о 13 год. 05 хв., 13 год. 08 хв., 13 год. 16 хв. (а.с. 199).

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона працює з відповідачем ОСОБА_1 у приміщенні офісу «Селянська випічка» і 07.03.2016 року знаходилася поряд з нею на своєму робочому місці. ОСОБА_1 о 13 годині побачила, що на її мобільний телефон почали надходити смс-повідомлення; прочитавши зміст повідомлень, вона здивовано викрикнула, що не розуміє, хто користується її карткою, і показала їй зміст повідомлень, з якого вони зрозуміли, що АТ КБ «Приватбанк» повідомив ОСОБА_1 , як власника карткового рахунка, про те, що з її рахунка були спроби списати кошти. Вона порекомендувала ОСОБА_1 , щоб та зателефонувала на довідкову 3700 і заблокувала картку. ОСОБА_1 почала телефонувати, лінія 3700 була зайнята, але ОСОБА_1 безперервно телефонувала, однак їй не вдавалося додзвонитися, і в цей час вона отримала ще декілька повідомлень, про те, що списані гроші; які суми списані, свідок уже не пам`ятає. Поки ОСОБА_5 читала текст смс-повідомлень, вона особисто також почала телефонувати на довідкову 3700, щоб зв`язатися з оператором і повідомити про те, що з картки її знайомої невідомо хто намагається списати кошти, однак зв`язатися з оператором вона також не змогла, хоча телефонувала безперервно. У цей час ОСОБА_5 виявила, що зникла її сумка, в якій були її гаманець і банківські картки. З приводу виявлення вказаної обставини вони викликали представника міліції, ОСОБА_1 зробила заяву про викрадення в неї сумки з документами, у тому числі і карток АТ КБ «Приватбанк», від них відібрали пояснення.

За заявою ОСОБА_1 замість втраченої картки їй було перевипущено нову картку. На її звернення про зарахування на нову картку грошових коштів, які списані, банк відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довела, що особисто вона не могла списувати грошові кошти з власного рахунка, оскільки в цей час перебувала на робочому місці за іншою адресою, ніж та, де списані гроші, а виявивши безпідставне списання, вжила заходів щодо негайного заблокування картки. Стороннім особам відповідач не повідомляла про дані персональної картки, що підтверджено її зверненням до поліції з приводу викрадення її особистих речей і карток Приватбанку, і що за вказаним фактом порушено кримінальне провадження, в якому відповідач визнана потерпілою і попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин, проте позивач не надав доказів, які свідчили б про здійснення операцій щодо списання грошових коштів з карткового рахунка відповідача саме відповідачем чи про повідомлення нею стороннім особам своїх особистих даних і даних персональної картки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах , установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ОСОБА_6 -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ОСОБА_6 -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п.п. 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223, емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ОСОБА_6 -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Встановлені обставини того, що оплата при покупці прикрас в ювелірному магазині відбулась із застосуванням іменної банківської карти без введення пін-коду в період перебування відповідача на робочому місці дає підстави для висновку, що остання своїми діями не сприяла здійсненню платіжної операції.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15, постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.09.2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18).

Враховуючи фактичні обставини справи та вище приведені норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сума заборгованості, яку просить стягнути банк, складається з заборгованості з тіла кредиту, яка виникла внаслідок крадіжки коштів з рахунку відповідача, та подальшого нарахування на нього відсотків та штрафних санкцій, а відповідач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті кредитної картки та вчинила всі дії для запобігання списання коштів з її рахунку: одразу ж після надходження смс повідомлення про списання коштів декілька раз телефонувала в службу підтримки клієнтів ПриватБанку для блокування рахунку.

Доводи скарги про обов`язок відповідача повідомити банківську установу про операцію, яка не здійснювалася та не була ініційована користувачем картки, що закріплений у пунктах Умов та Правил, не заслуговують на увагу, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та Правила не містять підпису ОСОБА_1 , а отже, позивач не довів, що остання, підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскарженій частині.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик