КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4107/19
Провадження № 2/488/463/20 р.
25.05.2020 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Сенчук К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, де третьою особою виступає Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, -
04.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з цивільним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: зроблено відповідний запит, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь і на утримання - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти в розмірі 1/4 частку від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму, на дитину відповідного віку, починаючи з 04.10.2019 року і до повноліття дитини.
В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але всупереч ст. 150 Сімейного кодексу України не виконує батьківські обов`язки по вихованню та розвитку доньки.
Матір дівчини, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 01.12.2016 року видане Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області).
Неповнолітня ОСОБА_1 особисто звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою про позбавлення батьківських прав її батька ОСОБА_2 відносно неї.
Батьки дівчини припинили спільне проживання, ще коли вона була малою, матір не стягувала з батька аліменти на утримання доньки тому, що він не працював офіційно та не цікавився її життям.
Після смерті матері, батько не забрав доньку до себе, вона залишилася проживати з бабусею, яка самостійно піклувалася про неї та забезпечила усім необхідним. Батько оформив пенсію по втраті годувальника на своє ім`я, кошти використовував на власні потреби. В 2017 померла бабуся і дівчина залишилася проживати з тіткою.
Батько дівчинки не проживає разом з нею, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не цікавиться ні її станом здоров`я, ні її успіхами у навчанні, зловживає алкогольними напоями, підтримує відносини з людьми які мають сумнівну репутацію.
На підставі зазначеного позивач звернулася до суду з відповідним позовом.
В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України.
Позивач - ОСОБА_1 , надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про їх задоволення. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_2 , заяву про причини неявки в судове засідання до суду не надав.
Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради - Глух Т.В., надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд про задоволення позову враховуючи інтереси дитини.
Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу.
Частина четверта статті 223 ЦПК України, роз"яснює про наслідки неявки в судове засідання учасника справи: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але всупереч ст. 150 Сімейного кодексу України не виконує батьківські обов`язки по вихованню та розвитку доньки.
Матір дівчини, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 01.12.2016 року видане Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області).
Неповнолітня ОСОБА_1 особисто звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою про позбавлення батьківських прав її батька ОСОБА_2 відносно неї.
Батьки дівчини припинили спільне проживання, ще коли вона була малою, матір не стягувала з батька аліменти на утримання доньки тому, що він не працював офіційно та не цікавився її життям.
Після смерті матері, батько не забрав доньку до себе, вона залишилася проживати з бабусею, яка самостійно піклувалася про неї та забезпечила усім необхідним. Батько оформив пенсію по втраті годувальника на своє ім`я, кошти використовував на власні потреби. В 2017 померла бабуся і дівчина залишилася проживати з тіткою.
Батько дівчинки не проживає разом з нею, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не цікавиться ні її станом здоров`я, ні її успіхами у навчанні, зловживає алкогольними напоями, підтримує відносини з людьми які мають сумнівну репутацію.
Неповнолітня навчається у ЗОШ № 12 м. Миколаєва. Відповідно до інформації з навчального закладу її навчанням цікавилася матір ОСОБА_5 , яка померла у 2017 році та бабуся, батька там ніколи не бачили, він не цікавився її успіхами та досягненнями.
З зазначеного вбачається, що поведінка батька свідчить про його самоусунення від виконання батьківських обов`язків.
06.08.2019 року питання стосовно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Миколаївської міської ради.
Комісією рекомендовано службі у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради підготувати до Корабельного районного суду м. Миколаєва висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 02.09.2019 року наданого до суду, вбачається доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, спосіб життя, обраний батьком може нанести шкоду інтересам дитини. Відповідач порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України, а саме щодо того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України.
Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 цього ж Закону закріплено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
В статті 12 цього Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 15 цього ж Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.
При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідач свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч.1 - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Верховний Суд України у своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.
У ч 1. ст. З Конвенції «Про права дитини» зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
З вимог ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в інтересах дитини, суд вважає доцільним задовольнити позов ОСОБА_1 , і позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї, та стягувати з нього аліменти на її утримання.
Вказані обставини об`єктивно підтверджуються перевіреними судом матеріалами справи.
Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, де третьою особою виступає Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради- задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: зроблено відповідний запит, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь і на утримання - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти в розмірі 1/4 частку від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.10.2019 року і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: зроблено відповідний запит, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого нею судового збору у розмірі 768, 40 грн.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Сторони по справі:
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 );
Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: зроблено відповідний запит, адреса: АДРЕСА_1 );
Суддя Яна Анатоліївна Чернявська