"13" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва
головуючої судді Яровенко Н.О.,
при секретарі Локотковій І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачу на підставі ордеру № 013350 серія Б належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту від 19 липня 2019 року, складеному ЖЕК - 401, вище вказані особи не проживають у зазначеному жилому приміщенні з травня 2017 року. Відповідачі не проживають в даному житловому приміщенні, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі немає і взагалі житловим приміщенням не цікавляться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні будь-хто інший відповідачам не чинили. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію. У відповідача-2 є власне житло та у ньому проживає, а місцезнаходження відповідача 1 позивачу не відоме.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі та зазначив, що дійсно не проживає за вище вказаною адресою.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 09 грудня 2019 року, постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Як убачається з матеріалів справи, 20 лютого 2013 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано ОСОБА_1 ордер з сім`єю з 7 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на право зайняття жилого приміщення за адресоб: АДРЕСА_1 . Ордер виданий на підставі Розпорядження Дніпровської РДА від 12 лютого 2013 року № 65.
25 грудня 2003 року приватним нотаріусом КМНО Захарченком С.М. посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_2 відповідно до якого ОСОБА_8 подарував належну йому на праві власності квартиру, а обдарований - ОСОБА_9 , яка діє від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3 прийняв у дар вище зазначену квартиру.
29 вересня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Костенко Т.А. посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_3 відповідно до якого ОСОБА_5 подарувала належну їй на праві приватної власності квартиру, а обдарований - ОСОБА_2 , прийняв у дар вище зазначену квартиру.
Згідно із актом від 19 липня 2019 року, що складений мешканцями будинку АДРЕСА_4 , а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та затверджений майстром технічної дільниці ЖЕД-401 та Начальником ЖЕД-401, який підтверджує, що в квартирі АДРЕСА_5 дійсно не проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з травня 2017 року по теперішній час.
Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Разом із тим, у частині 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
В ході розгляду даної справи відповідачем не надано доказів того, що існували поважні причини його відсутності в житловому приміщенні у строк протягом більше шести місяців з березня 2005 року. Не містять матеріали справи також і будь-яких доказів того, що позивач або третя особа перешкоджали відповідачу у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за наймачем протягом більш тривалого періоду, передбачених пунктами 1-7 частини 3 статті 71 Житлового кодексу Української РСР.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надав свідчення, що працює двірником в будинку АДРЕСА_4 , де проживав позивач приблизно 16 років. Відповідачів не бачив приблизно 5 останніх років.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надала свідчення, що є сусідкою позивача приблизно 5 років. Відповідачів іноді бачила, але вони не проживають за вище зазначеною адресою. Сварок з приводу вселення чи іншого не бачила, речей відповідачів в квартирі АДРЕСА_6 не бачила.
З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За нормою ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що відповідачі у квартирі АДРЕСА_5 не проживають, тому підстави збереження цього жилого приміщення за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутні.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з їхньою відсутністю понад шість місяців без поважних причин.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрвоаноно місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрвоаноно місця проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрвоаноно місця проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 к. на користь держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 діб з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 січня 2020 року.

Суддя Н.О. Яровенко