П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника адвоката Скочиляс Галини Миколаївни на рішення Ужгородського міськрайонного суду ухваленого 29 жовтня 2019 року головуючим суддею Малюк В.М. у справі за заявою ОСОБА_2 , де заінтересовані особи: ОСОБА_1 , служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про видачу обмежувального припису,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася у суд із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що 26.05.2018 між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб. Від даного шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя у них не склалося, у вересні 2018 ОСОБА_1 покинув її з немовлям без жодних засобів для існування. Через місяць півтора знов повернувся у сім`ю, однак протягом цього незначного періоду їхнього спільного подружнього життя ОСОБА_1 неодноразово застосовував до неї насилля бив її, морально та фізично принижував, погрожував вчинити з нею «страшні» речі, щодо дитини взагалі його звинувачував у появі на світ, постійно кричав, у всіх проявах дитячої поведінки звинувачував її. При людях та при дитині називав її образливими нецензурними словами. Фінансової, фізичної та моральної підтримки від ОСОБА_1 не було. У зв`язку з цим вона в середині січня 2019 вимушена була з`їхати з немовлям на зйомну квартиру для того щоб вберегти себе та дитину. За 8 місяців окремого проживання, ОСОБА_1 взагалі не цікавився їхнім життям, фінансово не допомагав, а навпаки постійно тероризував їх погрожував телефонними дзвінками, смс - повідомленнями, нецензурно виражався в її адресу та намагався проникнути в її винаймане житло. 24.07.2019 відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу і тільки в серпні 2019 р. вперше дав їй 4000,00 грн. на утримання дитини, які привселюдно в Боздошському парку в м. Ужгород були кинуті їй в обличчя з нецензурною лайкою. Крім того, намагаючись видерти від неї дитину, залишив на її тілі синці та подряпини, та ледь не вивернув її руку. Одразу було викликано патрульну поліцію, після чого було зареєстровано подію. 10.10.2019 ОСОБА_1 після засідання Служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому Чучка С.С. знов її побив, після чого вона звернулася до лікарні для зняття побоїв. В результаті медичного огляду було встановлено наявність у неї струс головного мозку.

З посиланням на викладене просила суд: видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: заборонити наближатись на відстань 100 метрів до місця проживання ( АДРЕСА_1 ), інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_2 ; обмежити спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2019 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 .

Встановлено наступний захід обмеження прав ОСОБА_1 та покласти на нього наступні обов`язки:

- заборонено наближатись на відстань 100 метрів до місця проживання ( АДРЕСА_1 ), інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_2 ;

- обмежено спілкування з дитиною ОСОБА_3 ;

- заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто.

Обмежувальний припис видано строком на 3 місяці.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви. В обґрунтування скарги посилаються на те, що у рішенні помилково зазначено, що ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, оскільки з таким позовом звернувся він. Вказує, що засідання Служби у справах дітей ВК Ужгородської міської ради від 10.10.2019 є упередженим та необ`єктивним, оскільки слухали лише заявницю, а його із адвокатом попросили покинути засідання комісії. Вказує, що він не наносив дружині тілесних ушкоджень 10.10.2019 о 19 год. по вул. Козацькій, оскільки в цей час він знаходився в кафе «Грінвіч». Щодо події, яка мала місце 19.08.2019 року, то ніякого конфлікту не було, що підтверджується листом Нацполіції та крім того, кримінальне провадження було закрито 27.08.2019 за п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Вказує, що надані заявницею медичні довідки є сфальсифікованими. Так, медична довідка видана установою, яка припинила своє існування. Довідка є неналежно оформленою, так як відсутня печатка лікаря. Щодо заключення МРТ, то такий зроблено через значний проміжок часу. Внесення відомостей до ЄРДР також не може свідчити про вчинення ним домашнього насильства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить її залишити без задоволення, через невідповідність доводів такої обставинам справи, а рішення суду першої інстанції без змін, так-як вірно встановлено усі обставини справи, надано їм належної правової оцінки та прийнято законне рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

А згідно, приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що 10.10.2019 мав місце факт домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 , шляхом нанесення їй ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Встановлено, що 26 травня 2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб (а.с.6).

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.06.2018 року (а.с.7).

Як слідує зі змісту поданої заяви, 10.10.2019 року, ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_2 .

Про факти насильства над заявницею, остатньою було подано заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 до Ужгородського ВП і Ужгородського РВП ГУНП в Закарпатській області, що підтверджується талонами повідомленням про прийняття заяв №3021 від 19.08.2019 року та №7748 від 11.10.2019 року про нанесення їй тілесного ушкодження по місцю її проживання (а.с.8, 16).

По вказаному факту порушено кримінальне провадження №0001202 від 11.10.2019 року за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.62).

Згідно наданої суду ОСОБА_2 медичної документації, в останньої зафіксовано наступний діагноз: забій головного мозку, що підтверджується довідкою чергового нейрохірурга №2043 від 11.10.2019 (а.с.15), медичною карткою ОСОБА_2 (а.с.73), заключенням магнітно-резонансної томографії №04 від 25.10.2019 (а.с.76).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються у цьому Законі, зокрема:

дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала дитина), особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону);

домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону);

кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону);

обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону);

особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону);

психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону).

Згідно п. 3, 6, 7, 8 ч.1, ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини мають батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з ч. ч. 2 - 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Судом першої інстанції, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, вірно встановлено, що 10.10.2019 мав місце факт домашнього насильства по відношенню до заявниці з боку ОСОБА_1 , шляхом нанесення їй тілесних ушкоджень, що підтверджується зокрема медичною документацією.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що зазначена медична документація є неналежним доказом, оскільки така містить інформацію, яка входить до предмету доказування у даній справі, така інформація логічно узгоджується з викладеними у заяві обставинами та у відзиві на апеляцію.

Твердження ОСОБА_1 про те, що медична документація є сфальсифікованою є голослівним та нічим не підтвердженим.

Відсутність лікарської печатки на довідці від 11.10.2019 за №2043 не робить такий документ неналежним доказом, оскільки це довідка чергового нейрохірурга, а не відповідної лікарської установи.

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що медична документація надана неіснуючою установою, оскільки в даному випадку в період формування медичної документації мала місце реорганізація, а не ліквідація, установи.

Апеляційний суд вважає, що використання протягом певного часу після реорганізації медичної установи, бланків медичної документації у яких зазначена стара назва установи, само по собі не робить такі докази неналежними та не спростовує наявність тілесних ушкоджень у заявниці.

З приводу дати заключення МРТ, то слід зазначити, що після події, яка мала місце 10.10.2019, ОСОБА_2 24.10.2019 звернулася до медичної установи зі скаргами на головний біль та головокружіння. Після чого, 25.10.2019 їй зроблено заключення МРТ, згідно якого виявлено поодинокі ознаки неспецифічного вогнищевого пошкодження у білій речовині великих півкуль. Апеляційний суд не вважає надмірно великим період у два тижні (з моменту побиття до видачі заключення), для можливості за допомогою засобу МРТ (яким діагностуються внутрішні органи, а не зовнішні прояви) встановити наслідки нанесення тілесних ушкоджень в район голови. Крім того, такий певний розрив у часі мав місце через об`єктивно-субєктивні дії посадових осіб Ужгородського РВП ГУНП в Закарпатській області як про це заявила ОСОБА_2 . Відтак, апеляційний суд відхиляє посилання апелянта щодо неналежності як доказу заключення МРТ.

Отже, апелянтом не спростовано надану заявником медичну документацію, а тому суд вірно взяв її до уваги.

Також апеляційний суд відхиляє всі доводи апеляційної скарги, що стосуються подій, які мали місце у серпні 2019, оскільки з цими подіями суд не пов`язував вжиття обмежувального припису і такий було застосовано судом виключно за подію від 10.10.2019.

Щодо описки у рішенні суду з приводу того, хто саме подав позов про розірвання шлюбу, то дана обставина, хто саме був ініціатором припинення шлюбу немає самостійного правового значення для вирішення питання щодо застосування обмежувального припису.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності психологічного та фізичного насильства з боку відповідача стосовно позивача, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника адвоката Скочиляс Галини Миколаївни, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 07 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді