Провадження №2/760/815/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі: Горупа В.В.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Керуюча компанія з управління та обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва про розподіл особових рахунків, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 29652,77 грн., як відшкодування збитків по оплаті за комунальні послуги, квартирну плату та користування жилим приміщенням, відшкодувати моральну шкоду в сумі 25000,00 грн.

Змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 шляхом розподілу особового рахунку для оплати житлово-комунальних послуг між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та стягнути судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_3 , позивачу ОСОБА_1 та третім особам ОСОБА_4 і ОСОБА_6 в рівних частинах.

Вказана квартира набута позивачем та відповідачем у шлюбі, який розірваний 05.12.2013 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2014 року визначено порядок користування співвласниками квартирою АДРЕСА_1 , а саме виділено ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 11,4 кв.м., та балкон площею 3,6 квм.; виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , і ОСОБА_5 у користування житлові кімнати площею 17,9 кв.м. та 17,4 кв.м., а також балкони площею 2,4 кв.м. та 2,2 кв.м.

Залишено в спільному користуванні усіх співвласників квартири наступні приміщення: коридор площею 19,8 кв.м., ванна кімната площею 4,5 кв.м., вбиральня площею 1,2 кв.м., кухня площею 11,7 кв.м. та малий коридор площею 1,62 кв.м.

Позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_3 в порушення вимог ч. 1 ст. 360 ЦК України не бере участь у витратах, відповідно до своєї частки, на управління, утримання та збереження спільного майна, не вносить плату за комунальні послуги і квартирну плату за користування жилим приміщенням.

Оскільки при розгляді іншої справи судом встановлено, що частки співвласників АДРЕСА_1 є рівними і становлять по 1/4 на кожного, а тому розмір участі відповідача ОСОБА_3 у витратах відповідно до своєї частки у праві власності не потребує доказуванню.

Зазначила, що 1/4 частина комунальних послуг, квартирної плати та користування житловим приміщенням, яку відповідач ОСОБА_3 повинен сплатити, становить 29652,77 грн., що підтверджується наданими нею розрахунками, квитанціями.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 30.01.2017 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду.

31.05.2017 року від відповідача надійшли заперечення проти задоволення позову та додаток до заперечнь.

22.03.2018 року від відповідача надійшли додаткові заперечення.

16.10.2018 року від відповідача надійшли додаткові заперечення.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 18.03.2019 року голосуючим у справі визначено суддю Оксюту Т.Г.

18.06.2019 року від відповідача надійшли заперечення.

21.05.2019 року від позивача надійшла заява про витребування доказів.

Ухвалю Солом`янського районного суду м. Києва від 19.06.2020 року клопотання позивача задоволено.

15.10.2019 року від позивача надійшла заява про витребування доказів.

Ухвалю Солом`янського районного суду м. Києва від 15.10.2019 року клопотання позивача задоволено.

02.12.2019 року від відповідача надійшла заява.

27.12.2019 року від відповідача надійшла заява про витребування доказів.

Ухвалю Солом`янського районного суду м. Києва від 12.02.2020 року клопотання позивача задоволено.

03.08.2020 року від відповідача надійшла заява - пояснення.

04.08.2020 року від позивача надійшла заява про доручення доказів у справі.

04.08.2020 року від позивача надійшла заява з уточненими вимогами.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без його участі.

В матеріалах справи також містяться письмові заперечення відповідача в яких він проти задоволення позовних вимог про стягнення частини комунальних послуг заперечував посилаючись на те, що він ними не користувався, оскільки не проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Також зазначив, що позивачем невірно проведено розрахунок комунальних послуг, оскільки не враховано пільги відповідача, як інваліда ІІ групи. Вважає, що він має сплати суму меншу ніж зазначено позивачем.

Проти задоволення вимог про зміну договору найму шляхом розподілу особових рахунків відповідач не заперечував.

Проти задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди відповідач заперечував посилаючись на те, що жодних моральних страждань він позивачу не спричинив, матеріали справи не містять таких доказів та у судовому засіданні зазначеного позивачем не доведеною

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Від представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Суд, вислухавши думку позивача та представника позивача, врахувавши письмові пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є колишнім подружжям.

Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 та треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 10.11.2006 року Відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.09.2014 року визначено порядок користування співвласниками квартирою АДРЕСА_2 , а саме: виділено ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 11,4 кв.м., та балкон площею 3,6 кв.м.; виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у користування житлові кімнати площею 17,9 кв.м. та 17.4 кв.м., а також балкони площею 2,4 кв.м. та 2,2 кв.м.; залишено у спільному користуванні усіх співвласників квартири наступні приміщення: коридор площею 1,2 кв.м., кухня площею 11,7 кв.м., та малий коридор площею 1,62 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних долях на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаним рішенням встановлено, що частки сторін у праві власності на квартиру є рівними і становлять по 1/4 від цілого. Отже, на кожного з них припадає по 11,67 кв. метри житлової площі.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій квитанцій, в період з вересня 2013 року по червень 2020 року оплату житлово-комунальних послуг та послуг з електроенергії, постачання холодної та гарячої води, утримання будинку та прибудинкової території, здійснювала позивач ОСОБА_1 , зазначене підтверджується розрахунком оплати за квартиру з 2013 року по вересень 2016 року на загальну суму 25425,82 грн. (а.с. 20, Т. 1), копіями квитанцій за період з вересня 2013 року по вересень 2016 року (а.с. 21-64, Т. 1), розрахунком оплати за квартиру з вересня 2013-по серпень 2018 року (а.с. 179-184), копіями квитанцій (ас.с 185-207, Т. 1), розрахунком оплати за квартиру з січня 2019 року по червень 2020 року (а.с. 123, Т. 2), копіями квитанцій (а.с. 128-204, Т. 2).

Також встановлено, що відповідачем за весь період було надано грошові кошти на сплату комунальних послуг на загальну суму 2350,00 грн.

Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість відповідача становить 29652,77 грн., з урахуванням чого позивач просила її стягнути.

Суд вважає розрахунок наданий позивачем вірним та відповідачем у справі його не спростовано.

Як наголошує ч.1-3 ст.66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами ч.1 ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

У відповідності до ч.1 ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Дані правовідносини між сторонами по справі повинні регулюватись Цивільним Кодексом України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки вони виникли та діють між суб`єктами цивільних правовідносин з приводу витрат на оплату житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири.

За правилами п. 1; 3, ч.1, ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Як зазначає п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина 1 ст.32 цього ж Закону України вказує, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд не приймає до уваги пояснення відповідача стосовно того, що у квартирі АДРЕСА_1 він не проживає у зв`язку з конфліктною ситуацією, що склалася між сторонами.

Однак суд не може покласти в основу рішення показання відповідача, що позивач чинить йому перешкоди у користуванні спірним житлом або про те, що він там не проживає у зв`язку з конфліктною ситуацією, оскільки відповідачем не надано цьому доказів (акти про непроживання особи за місцем реєстрації, покази свідків тощо).

У зв`язку з викладеним, суд позбавлений можливості встановити даний факт.

Що стосується пояснень відповідача стосовно того, що позивачем при розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка підлягає стягненню з нього, не враховано його пільги, то суд також не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Оплата за надані комунальні послуги здійснюється на поточні рахунки КП «ГІОЦ», яка після її розподілу спрямовується даною організацією на рахунки комунальних підприємств та організацій (щодо постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, опалення), балансоутримувача та/або управителя.

Виготовлення рахунків за житлово-комунальні послуги (формування та друк) в місті Києві здійснюється Комунальним підприємством «Головний інформаційний обчислювальний центр» на підставі даних, які подає споживач. Рахунки надаються споживачам послуг шляхом розміщення їх у поштових скриньках мешканців будинку.

Будь-якого іншого способу вручення рахунків (особистого вручення, направлення кореспонденцією, проведення розрахунку для оплати) законодавством не визначено.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем проводилась оплата комунальних послуг відповідно до виставлених рахунків відповідними організаціями за їх користування.

З урахуванням викладеного, якщо позивач вважає, що нараховані житлово-комунальні послуги є невірними, він має право звернутись до відповідних організацій в установленому законом порядку для здійснення перерахунку вартості наданих послуг.

Як передбачено ч.3 ст.156 ЖК України повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

За змістом ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 і зобов`язаний нести витрати по управлінню, утриманню та збереженню спільного нерухомого майна (квартири), оплаті житлово-комунальних послуг, відповідно до його частки (1/4 частина квартири), він повинен сплачувати витрати на утримання будинку, прибудинкової території та опалення, що відноситься до управління, утримання та збереження спільного майна, як передбачено ст.360 ЦК України.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні в їх сукупності, оглянувши квитанції, надані позивачем за період з вересня 2013 року по червень 2020 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 29652,77 грн., в рахунок відшкодування витрат по сплаті житлово-комунальних послуг.

Що стосується вимог позивача про зміну договору найму квартири АДРЕСА_1 шляхом розподілу особового рахунку для оплати житлово-комунальних послуг між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , то слід зазначити наступне.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Також, нормою п.2 ч.2 ст. 8 того ж Закону визначено обов`язок виконавця готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулюється порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг. Із норми ч.4 вказаної статті слідує, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Дійсно, рішення суду про встановлення порядку користування квартирою фактично є підставою для укладення із співвласниками окремих договорів щодо надання житлово-комунальних послуг.

Однак, виходячи з вказаних положень, заявлені вимоги про розподіл особових рахунків є передчасними і безпідставними, оскільки судом не встановлено, що позивачем, відповідачем та іншими співвласниками вносився проект договору та виконувалась процедура погодження його умов, в тому числі й щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та його оплату, відповідно до встановленого порядку користування квартирою з відповідними організаціями.

Встановлення порядку користування квартирою між її користувачами за рішенням суду є самостійною підставою для звернення позивача та інших співвласників з метою розподілу особових рахунків, а у разі відмови в цьому останні не позбавлені права звернутись за захистом до суду.

При цьому, позивачем не заявлено вимог до відповідних організацій.

Правовідносини з обслуговування будинку, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються на договірних підставах.

Матеріали справи містять докази звернення позивача та відповідача до ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація», ПАТ «Київенерго», ПАТ «Київводоканал» із заявами про розподіл особового рахунку між співвласниками квартири, а також відповіді вказаних організацій, в яких зазначено, що необхідна згода усіх співвласників.

При цьому, цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, оскільки дане питання підлягає врегулюванню з виконавцями надання зазначених послуг та лише у разі відмови або бездіяльності у такому поділі, їх дії можуть бути оскаржені до суду.

В судовому засіданні не було встановлено, що відповідні організації відмовили позивачу та відповідачу у поділі особових рахунків, а лише зазначили про необхідну згоду усіх співвласників на таких поділ.

Так само, позивач не зверталась з вимогами до відповідних організацій.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що спірна квартира обладнана окремими приладами обліку споживання газу, електричної енергії та водопостачання, що унеможливлює поділ наданих послуг між співвласниками.

Таким чином, в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити і роз`яснити про необхідність скористатися вищезазначеним порядком, а в разі відмови у розподілі рахунків, такі дії можуть бути оскаржені до суду.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.п. 3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач повинен навести докази на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Крім того, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди, як і не надано пояснень в судовому засіданні, в чому саме полягає завдана їй моральна шкода, якими доказами це підтверджується.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 85, Т.1), а тому судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України,Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 319, 322, 358, 360 ЦК України ЦПК України, ст.ст. 66-68, 179 ЖК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 грошові кошти в рахунок сплати житлово-комунальних послуг в сумі 29652,77 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя