ПОСТАНОВА

Іменем України

17 серпня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/9257/18

провадження № 22-ц/4809/1020/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2019 року у складі головуючого судді Іванової Л. А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

28.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованості за кредитним договором №10 від 21.08.2014 в сумі 44 393,62 грн, в тому числі: 1300,00 грн основного боргу, 910,00 грн відсотків, 40404,00 грн пені.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1300,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 910,00 грн, що разом складає 2 210,00 грн, на строк до 17.09.2014.

У порушення договірних зобов`язань відповідач станом на 19.12.2018 не повернула отримані грошові кошті в сумі 1300,00 грн та не сплатила проценти за користування кредитом.

Згідно з п.6.2 договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки - пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, сума заборгованості за зазначеним кредитним договором разом із пенею станом на 19.12.2018 становить 42 614,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» заборгованість за кредитним договором №10 від 21.08.2014 у розмірі 42 614,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача ТОВ «Служба термінового кредитування» порушені неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язання за умовами кредитного договору №10 від 21.08.2014, вважав позовні вимоги доведеними і обгрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача адвокат Усатенко В. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначав, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що до позовної заяви не додано жодного документа, який підтверджує виконання позивачем кредитного договору та надання відповідачу вказаної в кредитному договорі суми.

Звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України штрафні санкції нараховуються лише протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, договір не містить норм про збільшення строку нарахування неустойки.

Просить врахувати правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 30.10.2019 у справі №756/2781/16-ц, що частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

До того ж, у п. 6.2. договору не зазначено базу розрахунку неустойки, тобто від чого необхідно обраховувати неустойку з розрахунку 2 відсотки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення в частині визначення розміру пені і відповідно суми заборгованості підлягає зміні.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

21.08.2014 між ТОВ «Служба термінового кредитування» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10, визначено суму кредиту - 1300 грн, на споживчі цілі, з терміном повернення 17.09.2014, зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,5 % за кожин день користування кредитом (п.3.1. Договору), із встановленим графіком платежів (а.с.4-5).

Відповідно до п. 6.1. договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції згідно з п. 6.2 договору, за яким за порушення строків повернення кредиту позичальник сплачує кредитодавцю неустойку з розрахунку 2% відсотки за кожен день прострочення платежу та штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості за кредитним договором.

У пунктах 9.1, 9.2 договору сторони погодили, що даний договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту надання кредитодавцем позичальнику кредиту і діє до повернення позичальником наданого йому кредиту і повного погашення ним процентів за кредитом. Сторони домовилися про договірну позовну давність - 10 років.

До позову позивачем долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором №10 від 21.08.2014, згідно якого ОСОБА_1 станом на 19.12.2018 має заборгованість в розмірі 42 614,00 грн, яка складається із: тіла кредиту в сумі 1300,00 грн; відсотків - 910,00 грн; пені - 40 404,00 грн (а.с.9-35).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Встановлено і не спростовано відповідачем, що за умовами кредитного договору №10 від 21.08.2014 ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 1300,00 грн.

Підписавши вказаний кредитний договір, ОСОБА_1 погодилася з усіма його істотними умовами, особистий підпис нею не оспорювався.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Заборгованість відповідача перед позивачем складає 1300,00 грн, доказів сплати боргу ОСОБА_1 суду не надано, тому вказана сума кредитних коштів та відсотки за користування кредитом в сумі 910,00 грн, що передбачено умовами договору, підлягає стягненню на користь ТОВ «Служба термінового кредитування».

Сума простроченої заборгованості складає 2210 грн.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Пунктом 6.2 договору сторони погодили неустойку з розрахунку 2% відсотки за кожен день прострочення платежу та штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості за кредитним договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК).

Згідно статті 551 ЦК України розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Позивач визначаючи розмір пені в сумі 40404,00 грн проводив нарахування з 18.09.2014 по 19.12.2018, в той час як строк виконання зобов`язання договором визначено до 17.09.2014.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові.

Згідно зі статтею 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Пунктом 9.2 договору сторони обумовили договірну позовну давність у 10 років.

Представником відповідача у апеляційній скарзі зазначається про застосування до позовної вимоги про стягнення пені строку позовної давності у шість місяців.

Досуду першої інстанції така заява не подавалась, доводи апеляційної скарги не вказують на поважні причини, за яких апеляційний суд може розглянути таку заяву.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Колегія суддів вважає визначений позивачем розмір неустойки - 40404,00 грн завеликим, порівняно із завданими відповідачем збитками - 2210 грн, тому слід застосувати норму ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшити суму неустойки до суми збитків - 2210 грн.

Суд першої інстанції вказані норми не врахував, тому його висновок про задоволення позовних вимог в повному обсязі і стягнення стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 42 614,00 грн, з яких 40 404,00 грн - сума неустойки (пені), є необгрунтованим.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду в частині визначеної суми заборгованості, що підлягає стягненню за кредитним договором №10 від 21.08.2014 підлягає зміні, зі зменшенням суми стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості до 4420 грн, з яких: 1300,00 грн - заборгованість за кредитом; 910,00 грн - відсотки за користування кредитом; 2210 грн - пеня.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 182,70 грн (1762,00 (а.с.1) / 10,37%) сплаченого судового збору за подання позову, з позивача на користь відповідача 2368,90 грн (2643,00 (а.с.93) / 89,63%) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги. З врахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2186,20 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2019 року змінити.

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» заборгованість за кредитним договором №10 від 21.08.2014 в сумі 4420,00 грн, з яких: 1300,00 грн - заборгованість за кредитом; 910,00 грн - відсотки за користування кредитом;2210,00 грн - пеня.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» на користь ОСОБА_1 2186,20 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

А. М. Головань

О. Л. Карпенко