Справа № 211/4147/20
Провадження № 2/211/1864/20
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гіди О. С.,

при секретарі Гулько А.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказавши, що вона з відповідачем з 11.04.2003 перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з квітня 2012 року, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги між ними, внаслідок чого виникали сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Збереження сім`ї з відповідачем є неможливим, тому позивач просить шлюб розірвати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, позов визнав, підтвердив, що він не є біологічним батьком дитини, на яку очікує зараз ОСОБА_1 .

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Допитаний в якості свідка суду пояснив, що він проживає у фактичних шлюбних відносинах з позивачем. Також зазначив, що він визнає себе батьком зачатої дитини ОСОБА_1 , яка перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що сторони з 11.04.2003 перебувають у шлюбі, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, про що складено відповідний актовий запис № 106 (а.с. 4 - копія свідоцтва про укладання шлюбу). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5- копія свідоцтва про народження).

Як вбачається з допплерометрії ОСОБА_1 від 12.08.2020, вона вагітна, термін вагітності 37 тижнів 6 днів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з квітня 2012 року припинила подружні стосунки з відповідачем, судом встановлено, що позивач проживає з іншим чоловіком - ОСОБА_3 , від якого наразі вона вагітна. Таким чином, в момент зачаття дитини з третьою особою позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. Факт батьківства третьої особи відносно майбутньої дитини у судовому засіданні підтвердили всі учасники справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства (ст. 122 ч. 3 СК України).

Отже, після народження позивачем дитини її батьком може бути записаний ОСОБА_3 у тому випадку, якщо позивач та відповідач звернуться до органу державної реєстрації актів цивільного стану зі спільною заявою про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини, а третя особа та позивач з заявою про визнання батьківства.

Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Нормами ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позивач скористалася цим правом та звернулася з даним позовом до суду, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають намір зберігати шлюб. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення.

Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

У силу вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_1.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 12, 13, 19, 76, 81, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований 11 квітня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Довгинцівського районного управління юстиції під актовим записом № 106 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.С. Гіда

Повний текст судового рішення складений 20.08.2020.