Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1865/18 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 52 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №280/1865/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - органу опіки і піклування Коростишівської РДА про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Коростишівської РДА про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2019 року, яке ухвалене суддею Василенко Р.О. в м. Коростишеві

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути додаткові витрати пов`язані з лікуванням доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 9 046,60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що з 31 серпня 2002 року вона перебували в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 червня 2007 року. Від шлюбу сторони мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10.03.2006 року з відповідача на утримання дочки ОСОБА_3 було стягнуто аліменти в розмірі 140,00 грн. щомісячно. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 02 червня 2006 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання обох дітей у розмірі 158 грн. щомісячно. В подальшому, згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2006 року було змінено спосіб стягнення аліментів та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходів відповідача.

Протягом всього часу стягнення з відповідача аліментів, останній неналежно ставився до виконання свого обов`язку по сплаті аліментів, з приводу чого позивач змушена була звертатись до правоохоронних органів. Постановою державного виконавця від 06.07.2007 року виконавчий документ було повернуто позивачу. Позивач зазначає, шо після припинення стягнення аліментів відповідач має непогашену заборгованість по їх виплаті, яка становить 1750,56 грн. Крім цього, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини ОСОБА_4 , її навчання, повністю самоусунувся від участі у її житті, вихованні і розвитку. Відповідач протягом 11 років майже не спілкувався з донькою, а вихованням дитини займається лише мати - ОСОБА_1 . Також, позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на лікування дочки у 2016 році було витрачено 3 850,65 грн., що підтверджується фіскальним чеком.

У грудні 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 також звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_2 є її батьком, однак не приймає жодної участі в її житті, аліменти не сплачує, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не цікавиться навчанням, фактично відмовився від неї написавши нотаріально засвідчену заяву щодо згоди на усиновлення ще у 2007 році, а тому вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Зазначені справи об`єднані в одне провадження ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2019 року.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4523 грн. 30 коп. додаткових витрат на лікування дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 В решті вимог щодо стягнення додаткових витрат та позбавлення батьківських прав - відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Коростишівської РДА, про позбавлення батьківських прав - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідач не виконує батьківських обов`язків, дітьми не цікавиться, вихованням не займається, матеріально не допомагає, участі в додаткових витратах не приймає. Крім того, суд не дослідив та не врахував докази, подані позивачами, що підтверджують повну відсутність участі відповідача у житті дітей. Зокрема, залишено поза увагою Акти депутата Коростишівської міської ради №№ 2722, 2723 від 03.12.2018 року, зі змісту яких вбачається, що відповідач понад 11 років не з`являється за місцем проживання дітей та не цікавиться їх життям. Також, судом не врахована довідка з Коростишівського дошкільного навчального закладу ясла-садок№8 «Барвінок» та характеристика, видана Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів - ліцей інформаційних технологій ім. Л.Х.Дарбіняна Житомирської області. Також суд залишив поза увагою нотаріально посвідчену заяву, згідно якої відповідач дав згоду на вирішення питання про усиновлення своїх малолітніх дочок чоловіком позивача ОСОБА_1 , з яким остання зареєструвала шлюб. Відносно висновку органу опіки та піклування скаржниками зазначено, що даний висновок не відповідає вимогам закону, оскільки складений з порушенням п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року№ 866.

В судовому засіданні позивачі та їх представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач та представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належними чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 31 серпня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 червня 2007 року (а.с.9).

Від шлюбу сторони мають двох дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10,11)

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 хворіє на дитальний прикус та потребує лікування - встановлення системи брекетів, на що позивачем було витрачено 9 046,60 грн., що підтверджується медичним направленням від 08.07.2016 року та квитанціями від 15.11.2018 року, 18.01.2019 року, 10.04.2019 року з Житомирського обласного стоматологічного медичного об`єднання (а.с.24-25).

Зі змісту висновку органу опіки та піклування від 25.10.2007 року № 02-27/27/2636 було встановлено, що мати перешкоджає у здійсненні батьком ОСОБА_2 своїх прав щодо виховання дітей та встановлено дні побачень (а.с.70)

Рішенням Коростишівського райсуду від 20.11.2007 року встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні дітей (а.с.85).

03 грудня 2018 року депутатом Коростишівської міської ради VII скликання Войналович Л.В. складено акти № 2722 та № 2723 зі змісту яких слідує, що зі слів сусідів відповідач ОСОБА_2 за останніх одинадцять років не брав ніякої участі у вихованні доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , взагалі не з`являється за адресою їх проживання в АДРЕСА_1 , а їх вихованням займалися мати ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_7 (а.с.19,52).

Згідно характеристик учениці 7-б класу та учениці 9-В класу Коростишівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-II cтупенів - ліцей інформаційних технологій» ім. Л.Х. Дарбінянна в Житомирській області ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , батько дітей за період навчання у закладі жодного разу не відвідував батьківські збори, навчанням дітей не цікавиться (а.с.22,54).

Згідно висновку органу опіки та піклування від 10.05.2019 року визнано недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.103)

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що батько - відповідач по справі, бажає спілкуватись з дітьми, допомагати матеріально, приймати участь у вихованні, однак позивач створює перешкоди у виконанні ОСОБА_2 його батьківських обов`язків, що в свою чергу підтверджується висновком органу опіки та піклування від 25.10.2007 № 02-27/27/2636, яким було встановлено, що мати перешкоджає у здійсненні батьком ОСОБА_2 своїх прав щодо виховання дітей та встановлено дні побачень, не погоджуюсь з якими ОСОБА_1 зверталась з позовом до суду та рішенням Коростишівського райсуду від 20.11.2007 встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні дітей. Крім того, судом враховано, що згідно висновку органу опіки та піклування від 10.05.2019 року визначено недоцільність позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов переконання, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітніх доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , є обґрунтованим, оскільки позивачами не доведено та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків. Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтованим, оскільки службою у справах дітей виконкому Житомирської міської ради з`ясовано у відповідача його ставлення до виконання батьківських обов`язків, заслухано думку неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , у висновку також зазначено, що позбавлення батьківських прав відповідача не буде сприятиме захисту інтересів дітей. Також не може бути безумовною підставою для позбавлення батьківських прав несплата відповідачем аліментів та неможливість позивача без згоди батька оформити виїзді документи дітей за кордон.

Крім того, з метою захисту як найкращих інтересів дітей суд визнає за доцільне збереження її зав`язків із батьком.

Отже, суд першої інстанції, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Перевіривши справу в повному об`ємі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та безпідставність приведених в апеляційній скарзі доводів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Головуючий Судді