Справа № 464/4974/18 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/1571/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Фейір К.О.

З участю: позивача ОСОБА_1 та його адвоката Стефановича Ю.М., представника відповідача ОСОБА_2 В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 464/4974/18 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення середнього заробітку ,-

в с т а н о в и в:

25.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ДП «Львівський бронетанковий завод» у якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» № 232 К (п) від 30 серпня 2018 року «Про припинення трудового договору», яким звільнено ОСОБА_1 з посади майстра виробничої дільниці цеху № 6 з 30 липня 2018 року; поновити позивача у Державному підприємстві «Львівський бронетанковий завод» на займаній посаді майстра виробничої дільниці цеху № 6 з 30 липня 2018 року; стягнути з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» на користь позивача середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 30 липня 2018 року; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що перебував у трудових відносинах із відповідачем, однак 30.07.2018 звільнений у зв`язку із скороченням штату у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Вважає, що звільнений незаконно, у зв`язку із порушенням процедури та порядку звільнення. Йому належало переважне право на залишення на роботі у відповідності до ч. 1 ст. 42 КЗпП, оскільки має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці порівняно із працівником, який обіймав аналогічну посаду із більш низькою продуктивністю праці. У разі наявності рівних умов в цих питаннях, то вважає що оскільки має двох утриманців, дружину яка тимчасово не працює, відсутність дисциплінарних стягнень, більш тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, має переваги в залишенні на роботі. Разом із тим, був членом профспілкової організації, однак відповідач не отримав згоди на його звільнення чим порушив норми трудового законодавства з цього питання. Одночасно з попередженням про звільнення не було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві. Вважає, що всі ці обставини є грубим порушення норм трудового законодавства, які регулюють підстави та порядок звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. У зв`язку із відсутністю законної підстави для звільнення просить поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у відповідності до ст. 235 КЗпП.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13 березня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» № 232 К (п) від 30 серпня 2018 року про припинення трудового договору про звільнення ОСОБА_1 з посади майстра виробничої дільниці цеху № 6 з 30 липня 2018 року.

Поновлено ОСОБА_1 у Державному підприємстві «Львівський бронетанковий завод» на займаній посаді майстра виробничої дільниці цеху № 6 з 30 липня 2018 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 30 липня 2018 року у розмірі 86 699,34 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді майстра виробничої дільниці цеху № 6 Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, але не більше ніж за 1 місяць.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» судовий збір у розмірі 2305,20 грн в дохід держави.

Рішення суду оскаржив директор ДП «Львівський бронетанковий завод» Андрощук В.А.В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним. В ході з`ясування і оцінки рівня продуктивності праці позивача, суд виходив з хибних міркувань та помилково посилався на Тимчасові методичні рекомендації розрахунку продуктивності праці в цілому в економіці та за видами економічної діяльності. Натомість відповідач провадить економічну діяльність за основним КВЕД:Код 25.40 Виробництво зборої та баєприпасів, що взагалі не зазначений в рішенні суду Методичними рекомендаціями. Висновок суду щодо неотримання порядку проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню є безпідставним. Порядок проведення порівняльного аналізу не підтверджений жодним нормативним документом і взагалі не передбачений КЗпП України. Норма ст.42 КЗпП встановлює два критерії для відбору при наданні роботодавцем переваг при звільненні працівників-висока кваліфікація і продуктивність праці. Значення цих понять законодавчо не розкривається, а тому роботодавець може самостійно, виходячи із конкретних показників, формувати критерії відбору. Сторона відповідача наголошувала на тому, що позивач за поясненнями безпосереднього керівника мав нижчу продуктивність праці порівняно з працівником ОСОБА_3 , якому була надана перевага. На підтвердження цього, до матеріалів долучені довідка безпосереднього керівника начальника цеху №6 ОСОБА_4 щодо нижчої продуктивності праці ОСОБА_1 , а саме його нижчої трудової дисципліни під час перебування на посаді в період, що передував звільненню. Звертає увагу, що диплом інженера з комп`ютерних систем, належний ОСОБА_1 не має нічого спільного з тими завданнями, які покладалися на цех №6 підприємства в цілому і виробничу діяльність, зокрема. Аргументи суду щодо відповідності кваліфікації ОСОБА_1 в частині освіти тим роботам, за виконання яких він, на переконання суду, відповідав є надуманими і не відповідають фактичним обставинам справи. Висновок суду про, нібито встановлену перевагу в кваліфікації ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 не підтверджений доказами у справі і базується виключно на суб`єктивних припущеннях суду. При ухваленні рішення судом не враховано факт одержання ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 10912,02 грн. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) позивачем ОСОБА_1 надано Відзив на апеляційну скаргу. (далі Відзив).

У Відзиві позивач ОСОБА_1 зазначає, що звільнення його з роботи за ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України (далі КЗпП) проведено з грубим порушенням норм трудового законодавства. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Стефановича Ю.М., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 19 серпня 2005 року.

З 01 грудня 2010 року переведений на посаду майстра виробничої дільниці.

30 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.7).

Відповідно до частини першої, сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ст.2 КЗпП право громадян України на працю,- тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру,- включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності чи штату працівників.

Відповіднодо ч.2 ст.40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Частиною першою, третьою статті 49-2 КЗпП передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно, з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

За статтею 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі серед іншого надається : особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

06 грудня 2017 року т.в.о. директора ДП «Львівський бронетанковий завод» прийнято Наказ № 324 «Про скорочення на підприємстві». Підставою для прийняття Наказу про скорочення визначено, зменшення обсягу виробництва, потреба скорочення витрат на утримання апарату управління підприємства, приведення штатного розпису у відповідність до фінансового плану на 2018 рік, підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством із врахуванням аналізу економічних можливостей. У п.2 вищезазначеного Наказу прописано, що начальникам всіх структурних підрозділів провести аналіз чисельності та завантаженості працівників підрозділу і надати директору пропозиції по скороченню посад до 12 грудня 2017 року. (а.с.41)

17 травня 2018 року керівник ДП «Львівський бронетанковий завод» видав Наказ №135 «Про скорочення посад в структурних підрозділах основного та допоміжного виробництва, зміни до штатного розпису підприємства» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників прийнято розпорядження про виведення із штатного розпису підприємства однієї посади майстра виробничої дільниці цеху № 6 (а.с. 42).

У зв`язку з прийняттям Наказу №135 від 17 травня 2018 року відповідно до ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці .

10 січня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про його вивільнення.

29 травня 2018 позивачу запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві на 0,5 ставки від якої останній відмовився (а.с. 43).

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто всі посади, які відповідають його кваліфікації, що є однією із найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату (Висновок Верховного Суду України у справі № 6-1264цс/17 від 09 серпня 2017 року).

Підставою для залишення на роботі, позивач вважає більш високу кваліфікацію і продуктивність праці в порівнянні з іншим працівником, якого залишитли на роботі- ОСОБА_3 ..

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 працює на підприємстві з 2005 року, а з 01 грудня 2010 року більше 8 років обіймав посаду майстра виробничого цеху № 6 в той же час ОСОБА_3 переведений на роботу майстра 22.09.2017 року, пропрацювавши у цеху менше року до вирішення питання скорочення працівників. Відтак, у позивача більший досвід та стаж роботи.

Згідно Посадової інструкції до посади майстра виробничої дільниці були кваліфікаційні вимоги,зокрема, щодо освіти-повна або базова вища освіта з напрямком підготовки спеціаліст або бакалавр.

Із матеріалів справи та встановлених судом першої інстанції обставин встановлено, що як позивач ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 мали вищу освіту-спеціаліст, що підтверджується копіями дипломів (а.с. 44,45).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та не приймає доводи апеляційної скарги в частині наданої начальником цеху №6 ДП «Львівський бронетанковий завод» довідки від 03.12.2018 року, яка видана після звільнення позивача з роботи та не була предметом обговорення щодо порівняльної характеристики продуктивності праці майстрів виробничого цеху.

Посилання в апеляційній скарзі на основний КВЕД: код 25.40 виробництво зброї та боєприпасів за якими підприємство відповідно до ЄДР провадить економічну діяльність, не знайшло свого підтвердження при відборі щодо переваг при звільненні висока кваліфікація і продуктивність праці. Саме посилання на КВЕД: код 25.40 не свідчить про обговорення зазначеного питання на зборах трудового колективу, відсутні порівняльні характеристики по певних критеріях, які б мали бути предметом обговорення з участю майстрів виробничого цеху.

Відповідно до ст.81 ч.1 п.1ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.

Всупереч наведеним правовим нормам відповідач не довів обставини, якими він заперечував пред`явлені до нього позовні вимоги.

Згідно ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк