Справа № 344/1066/18
Провадження № 2/344/482/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

05 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Осадца М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні рішення Моней 24» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що 30.03.2017 року між сторонами було укладено кредитний договір № та додаткова угода №-1 від 08.07.2017 року, згідно з якими відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 3000 гривень з встановленою відсотковою ставкою у розмірі 0,6% терміном на 30 календарних днів з строком погашення до 07.08.2017 року. Згідно з уточненими позовними вимогами заборгованість відповідача перед позивачем складає 28914 гривень, з них: 3000 гривень заборгованість за кредитом, 660 гривень заборгованість за відсотками, 25254 гривень пеня за період з 08.08.2017 по 18.07.2018 року.

Відповідач подала до суду відзив на позов, за змістом якого частково визнає позовні вимоги, зокрема визнає заборгованість за кредитом в сумі 3000 гривень та заборгованість за відсотками в розмірі 660 гривень, однак не визнає пеню в розмірі 25 254 гривень. Зазначає, що в п. 8 договору передбачено, що за прострочення повернення кредиту у термін затверджений сторонами у заявці та/або Додатку до кредитного договору, процентна ставка (пеня) за користування кредитом, яку позичальник виплачує кредитору нараховуються починаючи з першого дня прострочення і становить 2% від суми неповернутого кредиту за кожну добу такого прострочення. Розмір нарахованої позивачем пені набагато перевищує граничний розмір пені, визначений ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», є несправедливим, суперечить принципам розумності, добросовісності і справедливості та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, нарахований розмір пені є неспівмірними з розміром основного зобов`язання, а тому просила суд зменшити розмір пені, встановивши її в розмірі 50% суми основного зобов`язання, тобто 1830 гривень та стягнути з неї на користь позивача 3000 гривень заборгованість за кредитом, 660 гривень заборгованість за відсотками та 1830 гривень пеню.

Позивачем подано суду пояснення на відзив, позивач зазначає, що на правовідносини сторін не поширюється дія ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки відповідач отримала кредит, як фізична особа, а суб`єктами правовідносин на які поширюється дія зазначеного закону є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, пеню нараховано правомірно, відповідно до умов підписаного сторонами договору.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, повідомлена судом про відкриття спрощеного провадження, про порядок і умови реалізації сторонами їх процесуальних прав і обов`язків.

Відповідно до п. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Судом встановлено наступні обставини.

30/03/2017 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № про надання кредитних коштів, що підтверджується копією договору.

08/07/2017 року між сторонами було укладено додаткову угоду № -1 до кредитного договору, згідно з якою кредитор надав позичальнику грошові кошти у формі фінансового кредиту на умовах зворотності, платності, строковості у розмірі 3300 гривень, позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 660 гривень. Відсотки за користування кредитом становлять 0,6% денних. Фінансовий кредит надано на 30 календарних днів відповідно до умов договору.

Договір та додаткову угоду між сторонами було укладено в електронному вигляді і виконання відповідачем певних дій, які свідчать про укладення договору, зокрема підписання договору електронним підписом.

Зазначений договір був укладений відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 8 Договору якщо Позичальник не повернув Кредит у термін, затверджений сторонами у Заявці та/або Додатку до кредитного Договору, процентна ставка (пеня) за користування Кредитом, яку Позичальник виплачує Кредитору, перераховується, починаючи з першого дня прострочення, і становить 2% від суми неповернутого Кредиту за кожну добу такого прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» - договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобовязується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» - Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 5, 6, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» - пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов?язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Таким чином судом встановлено, що договір між сторонами відповідає формі, передбаченій ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки вчинений у письмовій формі та підписаний уповноваженими особами.

Судом також встановлено, що позивач свої зобов`язання за укладеним Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику, встановлену в договорі.

Укладеним між сторонами договором визначені його істотні умови, а саме: строк надання послуг за договором розпочинається з моменту отримання позичальником грошових коштів відповідно до у мов договору. Строк на який надається позика.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене законом або договором. Відповідно до умов Договору проценти за користування позикою становлять 0,6% за кожен день користування позикою. Тип процентної ставки фіксована.

У строк, зазначений цим договором у разі виконання відповідачем зобов`язань за цим договором, відповідач повинен був повернути позику та проценти за користування позикою, що підтверджується копією наданого договору.

В свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного договору не виконала. Станом на 24.07.2018 року відповідачем прострочені строки повернення позики, що призвело до виникнення заборгованості в загальній сумі 28914 гривень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивач, як кредитор у зобов`язані, виконав зобов`язання за укладеним договором надавши відповідачу грошові кошти, а відповідач взяті на себе обов`язки за зобов`язанням не виконав, тобто у встановлений строк не повернув суму позики та відсотки. Таким чином судом встановлено наявність порушення прав позивача, які підлягають захисту відповідно до обраного позивачем способу захисту порушених прав.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням) то в разі повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплатити проценти.

Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом сторонами не надано.

В ч. 3 ст. 551 ЦК України вказано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Однак позивач не просив суд про стягнення з відповідача збитків. Тому розмір неустойки не є таким, що значно перевищує розмір збитків.

Іншою правовою підставою за ч. 3 ст. 551 ЦК України визначення інших обставин, які мають істотне значення.

Позивачем не наведено будь-яких з інших обставин. По-друге, позивачем не наведено доказів про те, що ненаведені інші обставини мають істотне значення.

При цьому небажання виконувати власні обов`язки, що прийняті відповідачем і, які ним не визначено законом в якості правової підстави для звільнення відповідача від виконання її обов`язків.

Так само відповідачем не подано суду доказу вчинення відповідачем дій щодо погодження з позивачем порядку погашення боргу відповідача.

У свою чергу положеннями принципу добросовісності передбачено виконання прийнятих на себе обов`язків та доведення перед судом здійснення дій щодо погашення відповідачем відповідної заборгованості.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 1600 грн.

Враховуючи викладене позов обґрунтовано належними правовими підставами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В :

позов задовольнити;

стягнути з ОСОБА_1 про стягнення 24.01.1995 року народження, ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні рішення Моней 24» (юридична адреса: 46020, м.Тернопіль, вул. Бойківська, 4, ), заборгованість за кредитним договором № від 30.07.2017 та додатковою угодою №-1 від 08.07.2017 в сумі 28914 гривень та 1600 гривень судових витрат;

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя Бородовський С.О.