Номер провадження: 22-ц/813/2639/20
Номер справи місцевого суду: 1512/7725/2012
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

скаржник ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження старший державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскра Станіслав Ігорович,

заінтересовані особи ОСОБА_2 , Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 березня 2019 року, постановленупід головуванням судді Огренич І.В., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця неправомірними, в якій просила поновити строк на подачу скарги, визнати дії державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскра С.І. щодо складання розрахунку заборгованості від 23 березня 2018 року по виконавчому провадженню ВП №56902880 неправомірними, визнати розрахунок заборгованості від 23 березня 2018 року по виконавчому провадженню ВП №56902880 незаконним та зобов`язати старшого державного виконавця провести розрахунок заборгованості по аліментам по вказаному виконавчому провадженню.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що на рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2012 року, було стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 700 грн., щомісячно, починаючи з 05.06.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 серпня 2018 року, державний виконавець винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56902880, по виконавчому листу № 1512/7725/2012 виданому 19.07.2018 року Київським районним судом м. Одеси.

26 та 28 вересня 2018 року боржник ОСОБА_2 подав на ім`я начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області заяву про те, що він проводив платежі по аліментам на протязі 2015-2018 років на картковий рахунок № НОМЕР_1 , який знаходиться в AT КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1

Проте ОСОБА_1 пояснювала старшому державному виконавцю Іскра С.І., що у неї немає у AT КБ «ПриватБанк» карткового рахунку № НОМЕР_1 , на які боржник ОСОБА_2 перераховував грошові суми на протязі 2015-2018 року, однак державний виконавець проігнорував вказану інформацію, та здійснив перерахунок, який вона вважає незаконним.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 березня 2019 року скарга ОСОБА_1 задоволена.

Визнані дії старшого державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскра С.І. щодо складання розрахунку заборгованості від 23 березня 2018 року по виконавчому провадженню ВП №56902880 неправомірними.

Визнаний розрахунок заборгованості від 23 березня 2018 року по виконавчому провадженню ВП №56902880 незаконним.

Зобов`язано старшого державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскра С.І. провести розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому провадженню ВП №56902880, у відповідності з законодавством і наявними документами.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на її необґрунтованість.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд неповністю з`ясував обставини справи, так як ОСОБА_1 не надала квитанції з закритих карток, на які одержувала кошти з 2012 року по квітень 2018 року, вважає, що у нього заборгованості по аліментам не має, в зв`язку з чим просив ухвалу суду скасувати.

Відзиву до суду надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2012 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по цивільній справі №1512/7725/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 700 грн., щомісячно, починаючи з 05.06.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 серпня 2018 рокудержавний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бирледяну О.Г., винесла постанову про відкриттявиконавчого провадження ВП №56902880, по виконавчому листу № 1512/7725/2012 виданому 19.07.2018 року Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 700 грн., щомісячно, починаючи з 05.06.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26 та 28 вересня 2018 року боржник ОСОБА_2 подав на ім`я начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чубарева А.А. заяву про те, що він проводив платежі по аліментам на протязі 2015-2018 років на картковий рахунок № НОМЕР_1 , який знаходиться в AT КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно Листа за № 33569 від 03.12.2018 р. старшого державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскра С.І., останній сповістив ОСОБА_1 про наявність розрахунку заборгованості від 23.03.2018 р., яким встановлено, що за період з 01.08.2015 року по 07.11.2018 року було сплачено аліментів на суму 21 716 грн., а тому постановив встановити за боржником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заборгованість по аліментам станом на 31.10.2018 року у розмірі - 5 584.00 грн.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державний виконавець передчасно постановив розрахунок заборгованості по аліментам, що в свою чергу є безумовним порушенням прав стягувача на своєчасне та повне виконання рішення суду у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нездійснення державним виконавцем виконавчих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» призводить до порушення законних прав та інтересів стягувача.

Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судом встановлено, що згідно довідки АТ КБ «Приватбанк»,виданої 13.12.2018 року,на ім`я ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , існує 4 закритих карткових рахунка за номерами: № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 .

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк», виданої 13.12.2018 року,на ім`я ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , існує 7 діючих карткових рахунків за номерами: № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 .

Однак, як встановлено судом, на ім`я ОСОБА_1 , ні закритого, ні діючого рахунку № НОМЕР_1 вАТ КБ «Приватбанк» немає.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд неповно з`ясував обставини справи, так як ОСОБА_1 не надала квитанції з закритих карток, на які одержувала кошти з 2012 року по квітень 2018 року, вважає, що у нього заборгованості по аліментам не має, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів про те, що на ім`я ОСОБА_1 , був відкритий в AT КБ «ПриватБанк» рахунок № НОМЕР_1 , на який ОСОБА_2 проводив платежі по аліментам на протязі 2015-2018 років,до суду апеляційної інстанції надано не було, також відсутні такі дані і в матеріалах справи.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 06 лютого 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра