Єдиний унікальний номер справи 488/551/18 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/812/262/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 лютого 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва, 09 грудня 2019 року в приміщенні цього ж суду, під головуванням судді Селіщевої Л.І., постановлену за її заявою про призначення експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

у с т а н о в и в и л а:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 пред`явила до свого сина ОСОБА_2 вищезазначений позов, який обґрунтувала наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько та дід відповідача - ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому за життя майно.

Вона, як спадкоємець 1 черги, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Проте, нотаріус їй повідомив, що 15 червні 2016 року ОСОБА_3 склав заповіт на ОСОБА_2 , якому заповів усе належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося.

Не погоджуючись з цим, та, посилаючись на те, що у період з 18 травня 2016 року по 13 червня 2016 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у Миколаївській міській лікарні № 1, і за станом свого здоров`я, на час укладення вказаного заповіту, не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 15 червня 2016 року, та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С.В. за реєстр. № 395.

09 грудня 2019 року позивач заявила клопотання про призначення по справі судової-психіатричної експертизи (посмертної), для визначення психічного стану ОСОБА_3 на момент складення заповіту.

Своє клопотання мотивувала тим, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, а тому є необхідність у призначенні вказаної експертизи.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2019 року клопотання задоволено, ухвалено призначити по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої, доручено експертам Миколаївського відділення Філії «Центр судово-психіатричної експертизи» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України».

На вирішення експерту поставлено наступне питання:

-чи міг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований у АДРЕСА_1 , та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом свого здоров`я розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складення ним заповіту 15 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 395.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2019 року виправлено описку, допущену в ухвалі від 09 грудня 2019 року, а саме, виправлено назву експертної установи та зазначено - Державна установа «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України».

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати, а справу направити до Корабельного районного суду м. Миколаєва для продовження розгляду справи.

Апеляційну скаргу мотивувала неточністю та недостатністю поставлених на експертизу питань.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, суд 1 інстанції виходив з того, що клопотання про її призначення заявила сама позивач у позовній заяві, вона ж поставила питання, яке підлягало дослідженню та відповіді, і саме таке питання підлягає й слід будо поставити на вирішенню, для вірного вирішення справи.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, у повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх, обґрунтованими та законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам) (частина 2 статті 113 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 15 червні 2016 року ОСОБА_3 склав заповіт на ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , за яким, заповів тому усе належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося (т.1 а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 помер (т.1 а.с.51), внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому майно.

12 січня 2018 року позивач, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, звернулась до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини за законом (т.1 а.с.10).

17 січня 2018 року нотаріус повідомив їй про наявність заповіту на ім`я онука.

15 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В процесі розгляду справи, позивач заявила клопотання про призначення по справі судової-психіатричної експертизи (посмертної), для визначення психічного стану ОСОБА_3 на момент складення заповіту, що і є тою обставиною, яка підлягала доказуванню при розгляду позову.

Оскільки, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері психіатрії, то євиникла необхідність у призначенні вказаної експертизи.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва заяву ОСОБА_1 задоволено та призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення експерту поставлено питання, а саме: чи міг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований у АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом свого здоров`я розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складення ним заповіту 15 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 395.

При вчинення такої процесуальної дії, суд діяв у межах вимог цивільно-процесуального законодавства та не допустився помилок в його застосуванні.

Він обґрунтовано вважав, що саме назване питання підлягало вирішенню експертизою.

Що ж до достатності доказової бази для її проведення, то це є компетенцією як сторін, так і перш за все, експертів, які мають право поставити питання про надання додаткових доказів.

У справі такого клопотання немає.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно призначив експертизу на вирішення якої поставив правильне питання, оскільки ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання заповіту недійсним та позов обґрунтовувала тим, що на час складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 червня 2016 року, її батько ОСОБА_3 знаходився у лікарні та за станом свого здоров`я не розумів своїх дій.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності проведення по справі судової експертизи та питання яке підлягає вирішенню.

Щодо доводів ОСОБА_1 про неправильність поставленого питання в оскаржуваній ухвалі, то вони є такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні саме названою особою норм процесуального права, якими врегульовано порядок призначення експертиз.

За такого, з підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про призначення експертизи та зупинення провадження - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: О.О. Ямкова

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 11 лютого 2020 року.