Провадження № 2/161/628/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 січня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Крупінської С.С.

при секретарі Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20 червня 2018 року між сторонами було укладено договір позики у вигляді розписки грошей у сумі 65 000 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідач ОСОБА_2 написав розписку, у якій підтверджує факт отримання у борг грошей. При цьому, відповідач зазначив, що в разі прострочення платежу протягом двох місяців він має право вимагати дострокове повернення повної суми відразу. Станом на день звернення до суду з позовом відповідач сплатив йому кошти в розмірі 2 000 грн., сума коштів, яка підлягає до повернення становить 63 000. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики в сумі 63 000 грн. та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, а тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 20 червня 2018 року ОСОБА_1 позичив гроші в сумі 65 000 грн., вказана обставина підтверджується розпискою (а.с. 4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позикодавець свої зобов`язання перед позичальником виконав, передав останньому грошові кошти в розмірі 65 000 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою (а.с. 4).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, заборгованість за отримані кошти згідно розписки складає 63 000 грн., а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача суму позики.

Згідно з ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 гривень, які були оплачені позивачем. Оскільки до матеріалів справи надано розрахунок суми судових витрат, квитанцію про проведення оплати позивачем, то вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 526, 543, 554, 599, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 63 000 (шістдесят три тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 29 .01.2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська