Провадження № 2-о/234/628/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Лутай А.М.

за участю: секретаря судового засідання - Пагуліч Д.Г.

заявниці - ОСОБА_1

представника заявниці - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 29.07.2020р звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яка мотивована тим, що 27.04.2013р вона уклала шлюб з громадянином Ізраїлю - ОСОБА_3 , який тимчасово проживає на території України, та після укладання шлюбу був зареєстрований в буд. АДРЕСА_1 , що належить на праві власності її ( ОСОБА_1 ) матері - ОСОБА_4 . Зазначає, що вона ( ОСОБА_1 ) зареєстрована в кв. АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві спільної власності, але на цей час фактично проживає в будинку матері за вищевказаною адресою. Вказує, що фактично після укладання шлюбу, вона ( ОСОБА_1 ) з ОСОБА_3 у м.Краматорську за місцем реєстрації не проживали, а проживали у АДРЕСА_3 , якою користувалися на праві оренди. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . За час шлюбу між нею ( ОСОБА_1 ) та чоловіком склалися складні відносини. Так, ОСОБА_3 є колишнім військовим і в родині запровадив фактично єдиноначальність й у разі незгоди з його вимогами, вчиняв постійні сварки, вимагав беззаперечного виконання його вимог, а у разі відмови, або неточного виконання, запроваджував психологічне та фізичне насилля у родині. Зокрема, в ході сварок, ОСОБА_3 проявляв необгрунтовану агресію, застосовував стусани по відношенню до дитини та погрози застосування фізичного насилля до неї ( ОСОБА_1 ), пояснюючи, що вона неправильно виховує дитину. Також, до неї ( ОСОБА_1 ) чоловік відносився не як до рівноправного члена родини, а як до додатку, який повинен супроводжувати успішного чоловіка по життю. Зазначає, що всі ці обставини вимусили її в травні 2020 року перервати шлюбні відносини, та виїхати до міста Краматорська до батьків. Вважаючи, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її ( ОСОБА_1 ) інтересам, шукати шляхи примирення для збереження шлюбу ні вона ( ОСОБА_1 ), ні її чоловік не бажають, 04.06.2020р вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Однак, ОСОБА_3 , не прийняв її рішення щодо розірвання шлюбу, та став урегульовувати це питання шляхом застосування психологічного та фізичного насильства.

Так, 16.07.2020р, ОСОБА_3 приїхав до її батьків, де вона ( ОСОБА_1 ) мешкає з дитиною на цей час, та проявляючи агресію став вимагати її повернутися до нього в м.Київ, при цьому вчинив сварку, в ході якої став ображати її, висловлював погрози застосування фізичного насильства, замахуючись руками на неї та застосовував психологічне насилля. У зв`язку з чим, вона ( ОСОБА_1 ) була вимушена звернутися до Національної поліції, де було складений терміновий заборонний припис. 24.07.2020р вона ( ОСОБА_1 ) приїхала в м.Київ забрати свої особисті речи та одяг дитини, але ОСОБА_3 знов вчинив сварку, в ході якої крім психологічного насилля та погроз, застосував також фізичне насилля, заподіявши їй ушиби правого плеча, на підставі чого, 25.07.2020р, вважаючи, що у неї перелам кістки, вона звернулася за медичною допомогою в лікувальний заклад у м.Краматорську. Наполягає, що є реальні обгрунтовані підстави, що колишній чоловік буде застосовувати психологічне та фізичне насилля до неї при вирішені питання стосовно розірвання шлюбу, і вона реально боїться його погроз щодо застосування такого насилля до неї та за стан свого здоров`я. Просить видати обмежувальний припис, строком на 6 місяців, яким заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці її ( ОСОБА_1 ) проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 та наближатися ближче ніж за 200 метрів до дворової території місця її (проживання, тобто місця частого відвідування постраждалою особою.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надавши суду письмові заперечення на заяву, де зазначив, що в цивільній справі за позовною заявою заявниці про розірвання шлюбу зупинено провадження до закінчення строку на примирення - до 20.10.2020р саме за його ініціативи. 16 липня 2020 року, після судового засідання у іншій справі (про розлучення з заявницею та отримання протоколу судового засідання), він захотів побачити сина, у зв`язку з чим, пішов відвідувати сина за адресою матері заявниці, де побачив (виявив) у сина синець під оком. Коли приїхала поліція, йому ( ОСОБА_3 ) видали Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №059556 від 16.07.2020р «у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства по відношенню до дружини психологичного характеру висловлюванням погроз та нецензурною лайкою» та з чемною наполегливістю поліція відвезла його ( ОСОБА_3 ) на залізничний вокзал. Вважає, що фактичні обставини зазначених подій не відображають зазначеного Терміновим заборонним приписом зв`язку його з етимологією гематоми під правим оком у стадії резорбції у сина ОСОБА_6 , не вірно зазначено кривдника та постраждалу особу. Вказує, що після приїзду в м.Київ 17.07.2020р він звернувся до органів нацполіції м.Києва по факту порушення його прав в м.Краматорську, у зв`язку з чим, слідство ще триває, а відповіді він ( ОСОБА_3 ) ще не отримував, але з метою ухваленого судом строку на примирення з дружиною та отримання кореспонденції він змінив реєстрацію місця проживання в порядку, визначеному законодавством України. Вважає поведінку заявниці нелогічною та непослідовною, припускає, що заявниця перебуває під впливом сторонніх осіб. Так, поведінка заявниці в іншому суді (де розглядається справа про розірвання шлюбу), та її активні наступні дії змусили його змінити місце власної реєстрації, та з метою унеможливлення проникнення до оселі подружжя Фельдман в м.Києві інших, сторонніх, осіб - змінити ключ від кватири. Після прибуття за місцем власного проживання в м.Києві, він ( ОСОБА_3 ) замінив серцевину замка, за адресою місця проживання. Зазначає, що дружина, яка знає про розпорядок його дня, мала можливість будь-коли відвідати їхню квартиру, поки нікого не було вдома, але він ( ОСОБА_3 ) бажав поспілкуватися, без спілкування важко примиритися.

Також, вказує, що 24.07.2020р заявниця прийшла до його офісу обурена та в нервовому стані. Під час спілкування з нею, шкоди він їй не заподіював - доказів наступного звернення до правоохоронних органів заявниця не надає. Натомість, заявниця втекла ще до приїзду поліції, не очікуючи приїзду поліції, нашвидкоруч назбиравши дві великих валізи речей, та кошти їх родини (в розмірі 20000грн). Завантажила сама валізи в легковий автомобіль (держномер НОМЕР_1 Хьюндай і30 темно-синього кольору). Вважає, що тоді, напевне, заявниця й отримала вивих плеча, а він ( ОСОБА_3 ) звертався до водія машини, з пропозицією дочекатися поліції. Водій иа пропозицію не зважив. Зазначений заявницею у додатку 5 до Заяви про видачу обмежувального припису «Оригінал медичної довідки щодо тілесних ушкоджень» не містить вказівок на тілесні ушкодження, виникнення яких пов`язане з домашнім насиллям. Це є неналежним доказом у справі зазначених обставин, на обгрунтування яких запропоновано заявницею вказаний письмовий доказ. Припущення заявниці з висновками і рекомендаціями спеціаліста не збігаються, що витікає зі змісту самої довідки. Вивих плеча у ОСОБА_1 , якщо він і існував, міг виникнути, коли вона з Києва тікала з двома набитими баулами. Зазначений заявницею у додатку 10 до Заяви про видачу обмежувального припису «Заява про виклик иа допит свідка» містить відомості про матір заявниці - ОСОБА_4 , яку заявниця кличе свідком. Просить врахувати, що з відома ОСОБА_4 , 16.07.2020р він ( ОСОБА_3 ) вів аудіо-запис всіх подій, в яких приймав участь, є записи і поліції і суду. ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 заявляла і наголошувала, що за любих обставин вона буде на стороні дочки. Вважає, що надані заявницею докази на дослідження суду, про «насилля стосовно заявниці» є вигаданими, не дають підстав дійти судом висновку про наявність ризиків щодо продовження домашнього насильства за місцем проживання заявниці: продовження і повторне домашнє насилля неможливе, бо не було і первісне насилля; він ( ОСОБА_3 ) мешкає і вже зареєстрований за іншою адресою, ніж зазначає ОСОБА_1 як місце її проживання (перебування). Задоволення вимог заявника буде порушенням не лише матеріальних прав осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальних прав, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенті про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Йдеться про дитину подружжя, яка має власні права, і будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. Заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою не можлива, так як не має місця спільного проживання, а окреме проживання самостійно ініційовано заявницею. Наполягає, що обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною, від невстановленого кривдника - це і є реальна вимога заявниці, що прихована під заборону наближатися йому ( ОСОБА_3 ) на визначену відстань до місця проживання (перебування) заявниці, але законних підстав для задоволення судом такої вимоги у заявниці - не має. Просить у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити, так як він ( ОСОБА_3 ) бажає зберегти шлюб.

ОСОБА_3 , який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи, суду не надав, а тому суд, з урахуванням положень ст.350-5 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у його відсутність, з урахуванням наданих ним заперечень.

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні свою заяву підтримала в повному обсязі, наполягала на її задоволенні та додатково надала пояснення стосовно наданого ОСОБА_3 заперечення. Вивчивши позицію захисту ОСОБА_3 , яка обгрунтовується бажанням останнього зберегти сім`ю, вона вважає, що навпроти своїми доводами останній підверджує факт насилля в сім`ї. Як вона наголошувала раніше в заяві про видачу обмежувального припису, ОСОБА_3 її та дитину вважає додатком, її ( ОСОБА_1 ) думку та особисті немайнові права ігнорує, що і є причиною, яка стала підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Також, вважає, що сім`ї між ними не існує, а збереження шлюбних відносин буде порушувати її права та інтереси, тому про збереження сім`ї ніяких розмов вестися не може. Вказує, що необгрунтовані, неправдиві відомості щодо неї ( ОСОБА_1 ) надані суду ОСОБА_3 , а саме, заміна замків в квартирі, де раніше вони разом мешкали, звинувачення в скоєнні злочину та звернення до Національної поліції з відповідною заявою, взагалі спростовують доводи останнього в бажанні зберегти сім`ю та примиритися, ці дії ОСОБА_3 навпроти є проявою психологічного насильства, яке він здійснює чужими руками. Про дитину ОСОБА_3 згадав тільки після відкриття провадження по цивільній справі за її позовом про розірвання шлюбу, а до цього часу він взагалі не цікавився його життям, а навпроти ставив перешкоди, та ставить в цей час перешкоди, в наданні дитині належних умов життя. Так, їх спільному синові ОСОБА_6 майже вже сім років, і відповідно до діючого законодавства, дитина після народження повинна бути зареєстрована за місцем проживання одного із батьків протягом трьох місяців. Реєстрація дитини проводиться на підставі спільної заяви батьків, тобто за їх спільною згодою, але на цей час дитина не зареєстрована в Україні, у зв`язку з чим сину не може бути надана кваліфікована медична допомога, так як вона ( ОСОБА_1 ) не може укласти договір на медичне обслуговування, забезпечена належна освіта, у зв`язку з тим, що зарахування до освітніх закладів проводиться за місцем реєстрації дитини, а також дитина позбавлена інших соціальних гарантій, які надаються за місцем реєстрації останної. Зазначає, що за час шлюбу, вона ( ОСОБА_1 ) неодноразово зверталася до ОСОБА_3 з вимогами зареєструвати дитину за її місцем реєстрації, так як батько є іноземним громадянином і має тимчасову реєстрацію. Однак останній, як і раніше, так і зараз ігнорує ці вимоги. На цей час вона ( ОСОБА_1 ) не може оформити документи для оформлення дитини в шкільний заклад, а ОСОБА_3 шантажує її цими обставинами та вимушує не розривати шлюб, мотивуючи свої дії тим, що він не надасть своєї згоди на реєстрацію дитини за місцем реєстрації матері. Таким чином, вона ( ОСОБА_1 ) вимушена буде вирішувати цю проблему в судових органах, що потребує значного часу та додаткових зусиль з залученням різних соціальних служб. Вважає, що тиск через порушення прав дитини, є неоспорюваним доказом сімейного насилля, яке полягає в психологічному насиллі як по відношенню до неї ( ОСОБА_1 ), так і по відношенню до дитини, і ніяким чином не може вказувати на бажання ОСОБА_3 зберегти шлюбні відносини між ними та сім`ю. ОСОБА_3 звернувся з заявою до Національної поліції з обвинуваченням її ( ОСОБА_1 ) в скоєні крадіжки, тобто кримінального злочину, після чого, вона дійсно бажає розслідування слідчими органами цього факту, так як би вона і взяла гроші, на які вказує ОСОБА_3 , то ці гроші є спільною власністю подружжя, і в її діях не має складу злочину. В їх родині ніколи не було таких сум грошевих коштів, тому забрати, тобто вкрасти вона їх не могла. Так дійсно, ОСОБА_3 є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Інзерософт», однак за час шлюбу останній не отримував прибутку від діяльності підприємства, ніде не працював, доходів не мав. Дохід родини складала її заробітна плата, яку вона отримувала за роботу по трудовому договору, коштів яких не хватало для забезпечення мінімальних потреб сім`ї тобто на оплату оренди житла, сплату комунальних послуг та харчування. Іноді, ОСОБА_3 , шляхом фінансових махінацій, отримував незначні кошти, але їх було недостатньо для покриття всіх розходів родини. Вважає, що доводи ОСОБА_3 про крадіжку грошевих коштів є надуманими, навпроти, після цих звинувачень в скоєнні злочину, на її думку не може бути ніякого примирення, тим паче спілкування з ОСОБА_3 , бо не відомо, з якими обвинуваченнями в наступний раз звернеться до Національної поліції останній. Доводи ОСОБА_3 щодо отриманої нею травми, неналежності свідків, звернень до поліції та тілесних ушкоджень у сина та його побитті є необгрунтованими. Так, отримати травму при перенесенні своїх особистих речей вона не могла, в медичний заклад звернулася за місцем своєї реєстрації, а звертатися до правоохоронних органів із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за нанесення цих ушкоджень вона не бажає. Щодо побиття дитини, ОСОБА_3 мав можливість звернутися до правоохоронних органів, але з невідомих причин не звернувся з відповідною заявою, достовірно знаючи, що його доводи є хибними і будуть спростованні самою дитиною. Крім того, вказує, що 16.07.2020р вона особисто зверталася до Національної поліції у м.Краматорську про видачу тимчасового обмежувального припису, а від притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності ОСОБА_3 відмовилася, у зв`язку з тим, що він є батьком дитини, на той час кримінального правопорушення не скоював, тим паче бажала вирішення всіх питань за спільною згодою, а притягнення до адміністративної відповідальності порушило б і так хрупкі між ними відносини, тому вважала, що обмежувального припису буде достатньо для захисту її прав. Також вважає, що доводи стосовно перешкоджання нею ( ОСОБА_1 ) в спілкуванні з дитиною - необгрунтовані, що й не заперепчує в своєму відзові і сам ОСОБА_3 . Щодо виклику ОСОБА_3 поліції 24.07.2020р зазначає, що сварка між ними дійсно була, однак вона з метою ії уникнути залишила місце, де раніше мешкала з ОСОБА_3 , що ним і не заперечується. З якою метою ОСОБА_3 викликав поліцію, якщо вона ніяким чином не могла створювати загрозу ні життю, ні здоров`ю останнього. Виклик поліції, на її думку, з боку ОСОБА_3 є діями психологічного тиску на неї. Просить суд задовольнити її вимоги щодо видачи обмежувального припису у повному обсязі.

ОСОБА_2 , представник заявниці, в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити, та надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , мати заявниці, суду пояснила, що її зять - ОСОБА_3 дзвонив їй ( ОСОБА_4 ) кожні три місяця, коли в сім`ї доньки виникав скандал, та скаржився на останню, тому їй відомо про стосунки в сім`ї заявниці. Крім того, під час того, як вона ( ОСОБА_4 ) знаходилася у них в гостях, була свідком скандалів, чула, як ОСОБА_3 підвищував голос на доньку, коли йому перечили. Вказує, що донька повернулась до неї ( ОСОБА_4 ) 02.06.2020р, а коли ОСОБА_1 подала до суду позов про розірвання шлюбу, її чоловік прийшов до них додому та почав забирати дитину до м.Києва, кричав, поводив себе агресивно, викликав поліцію, оскільки у дитини побачив синець, який дитина отримала після падіння. Скандал тривав приблизно 1,5-2 години. ОСОБА_3 фізичною розправою не погрожував, але вона ( ОСОБА_4 ) злякалась, що він застосує до доньки фізичне насилля. Про те, що донька бажає розлучитися з ОСОБА_3 їй ( ОСОБА_4 ) стало відомо ще 1,5 роки тому.

Вислухавши пояснення заявниці та її представника, свідка, вивчивши заперечення заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що дана заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявниця та заінтересована особа перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.04.2013 року, від якого мають малолітню дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільна дитина сторін на теперішній час мешкає разом з матір`ю ( ОСОБА_1 ) та бабусею ОСОБА_4 (матір`ю заявниці) за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить матері заявниці ОСОБА_4 .

Заінтересована особа ОСОБА_3 з 27.07.2020 по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Також встановлено, що в провадженні Краматорського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, по якій сторонам надано строк для примирення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.350-2 ЦПК України з заявою про видачу обмежувального припису може звернутися особа, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавалася жертва, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_3 , заявниця аргументує вчиненням ним психологічного та фізичного насильства.

Вказані доводи заявниці знайшли своє підтвердження у досліджених судом доказах, а саме у поясненнях свідка, поясненнях самої заявниці, копії Термінового заборонного припису серії АА №059556 від 16.07.2020р стосовно ОСОБА_3 , яким ОСОБА_3 зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, а також строком на 5 діб встановлена заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства по відношенню до дружини психологічного характеру, яке полягає у висловлюванні погроз та нецензурній лайці на її адресу.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_3 фізичного насильства відносно заявниці підтверджується сукупністю доказів, наданих як заявницею так і самою заінтересованою особою, а саме: довідкою з Міського цілодобового травмпункту КНП «Міська лікарня №3» №589 від 25.07.2020 про наявність у заявниці тілесних ушкоджень, та талоном-повідомленням єдиного обліку №26887 про прийняття і реєстрацію Печерським управлінням поліції ГУНП в м.Києві заяви ОСОБА_3 від 24.07.2020 про те, що за адресою: АДРЕСА_5 , у нього виник конфлікт з дружиною.

При цьому, надані ОСОБА_3 характеристики з місця проживання та поліції не спростовують встановлених судом вищезазначених обставин.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Оцінивши у сукупності надані суду докази та показання свідка, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 систематично здійснює психологічне насильство над ОСОБА_1 , що включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі залякування, допустив по відношенню до ОСОБА_1 фізичне насильство.

Наслідками даної поведінки для ОСОБА_1 є психологічні страждання, які виражаються у нездатності відчувати позитивні емоції від життя, депресії, небажанні повертатися додому, а також погіршення якості життя.

Таким чином, перебування ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_1 становить безпосередню небезпеку останній, як жертві домашнього насильства, а тому забезпечення фізичної дистанції між жертвою та її кривдником є найефективнішим способом гарантувати безпеку ОСОБА_1 .

На думку суду достатнім строком застосування обмежувального припису буде 6 місяці, так як за цей час ОСОБА_3 в змозі оцінити свою поведінку та змінити її по відношенню до ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що подана заява підтверджена належними та допустимими доказами, тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.265, 350-1, 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_3 - задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , на строк 6 (шість) місяців.

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

- заборонити наближатися ближче ніж за 200 метрів до дворової території місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Судове рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 05.08.2020 року проголошено його вступну та резолютивну частини. Виготовлення повного тексту рішення відкласти до 14.08.2020 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 05.08.2020р.

Суддя: А.М.Лутай