КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №360/1635/2018 Головуючий у І інстанції - Унятицький Д.Є.
апеляційне провадження №22-ц/824/2678/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Форест», треті особи: Територіальна державна інспекція України з питань праці у Київській області, Територіальна державна інспекція України з питань праці у м. Києві про встановлення факту існування трудових відносин, витребування трудової книжки, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки трудової книжки,

встановив:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Бородянського районного суду Київської області із позовом до ТОВ «Юнайтед Форест» про встановлення факту існування трудових відносин, витребування трудової книжки, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки трудової книжки, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17 липня 2008 року по 28 липня 2011 року працював охоронцем в ТОВ «Юнайтед Форест», а з 22 травня 2013 року по 25 травня 2015 року - на посаді начальника охорони цього товариства.

Потім керівники відповідача пояснили, що він та інші охоронці можуть працювати на тих же посадах, але вже за трудовою угодою, тому 25 травня 2015 року він звільнився із займаної посади за власним бажанням і в той же день отримав належно завірену ксерокопію трудової книжки, а оригінал залишився у відповідача для подальшого оформлення з ним трудових відносин за трудовою угодою.

З 25 травня 2015 року він добросовісно виконував свою роботу і зауважень з цього приводу не мав.

Хоча працював він до 17 листопада 2017 року, але заробітну плату за період з жовтня 2017 року по 17 листопада 2017 року йому не виплатили.

Звільнившись, він неодноразово звертався до відповідача з усним проханням про повернення трудової книжки та проведення повного розрахунку, але керівництво відповідача тільки обіцяло провести розрахунок та повернути трудову книжку.

Тому в січні 2019 року звернувся до відповідача вже з письмовою заявою, але той письмової відповіді не надав, а по телефону обіцяв знайти його трудову книжку та провести повний розрахунок.

Враховуючи, що між ним та відповідачем була домовленість про виплату мінімальної заробітної плати, то відповідно до вимог ст.95 КЗпП України з відповідача повинна бути стягнута заробітна плата за весь цей період із розрахунку розміру мінімальної заробітної плати 3723 грн.

Просив суд, встановити факт існування трудових відносин між ним та ТОВ «Юнайтед Форест» з 26 травня 2015 року по 17 листопада 2017 року; зобов`язати ТОВ «Юнайтед Форест» повернути йому трудову книжку та провести запис про його роботу в товаристві на посаді начальника охорони з 26 травня 2015 року по 17 листопада 2017 року; стягнути з ТОВ «Юнайтед Форест» на його користь заробітну плату за час виконання ним трудових обов`язків з 26 травня 2015 року по 17 листопада 2017 року за час затримки розрахунку по заробітній платі і затримку видачі трудової книжки з розрахунку до 25 вересня 2018 року, а саме за 40 місяців в розмірі 148 920 грн та стягнути судові витрати.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що для підтвердження його вимог були допитані свідки, які також працювали охоронцями у відповідача як в період його роботи, так і після його звільнення.

Так, свідки підтвердили, що позивач у відповідача працював начальником охорони як на постійній основі, так і на підставі трудових угод до 17 листопада 2017 року. Саме за ініціативою відповідача 25 травня 2015 року йому було запропоновано звільнитися за власним бажанням і в подальшому працювати на тих же умовах начальника охорони за трудовою угодою. Так як він у 2011-2013 роках працював у відповідача за трудовою угодою, то у нього підстав не вірити відповідачу не було

Крім цього, допитані свідки підтвердили факт знаходження трудової книжки позивача у відповідача. Оскільки між ним та відповідачем була домовленість про виплату йому заробітної плати виходячи із розміру мінімальної, то при нарахуванні в поданому позові заборгованості по заробітній платі за період виконання ним трудових обов`язків нарахована із мінімальної заробітної плати на час подачі ним позову.

На апеляційну скаргу ТОВ «Юнайтед Форест» через представника подало відзив, який обґрунтовував тим, що допитані свідки, на яких посилається апелянт, з метою допомогти своєму товаришеві надали суду завідомо неправдиву інформацію щодо обставин справи, зокрема, про роботу позивача в період з 25 травня 2015 року по 17 листопада 2017 року на ТОВ «Юнайтед Форест».

На момент допиту свідків, останні припинили трудові відносини з відповідачем.

Крім цього зазначає, що ведення журналу прийому передачі чергувань охоронцями, на який також посилається апелянт, не передбачене жодними правилами товариства і ніким не велось. Відповідно, жодні підписи керівництва в такій книзі відсутні. Дані про чергування охоронців і кількість відпрацьованих ними годин фіксувалось відділом кадрів на підставі інформації, наданої уповноваженими особами товариства.

Звертає увагу, що на сторінках журналу прийому-здачі чергувань охоронцями відсутні будь-які відмітки ТОВ «Юнайтед Форест». Оригінал журналу знаходиться на руках у позивача, що свідчить про відсутність необхідності ведення такого на товаристві і факту ведення його взагалі.

З витягу з Книги обліку руху трудових книжок, з якої вбачається, що трудова книжка ОСОБА_1 , була видана 25 травня 2015 року, про що свідчить його особистий підпис в графі «розписка працівника в отриманні трудової книжки.

Просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 17 липня 2008 року по 28 липня 2011 року ОСОБА_1 працював охоронцем в ТОВ «Юнайтед Форест», а з 22 травня 2013 року по 25 травня 2015 року - на посаді начальника охорони, що підтверджується копією трудової книжки.

25 травня 2015 року ОСОБА_1 звільнений з посади начальника охорони за власним бажанням, згідно зі статтею 38 КЗпП України, що підтверджується копією наказу про звільнення №73-о.

При звільненні, 25 травня 2015 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку, що підтверджується копіями книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них, особової картки працівника.

З 26 травня 2015 року посада начальника охорони виведена зі штатного розкладу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Форест», що підтверджується копіями наказу №74-о, штатного розкладу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про витребування трудової книжки, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при звільненні отримав трудову книжку, що підтверджується його підписом у книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту існування трудових відносин між позивачем та відповідачем з 26 травня 2015 року по 17 листопада 2017 року, то позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення трудового договору.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущенний до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.6 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податки на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач при звільненні отримав трудову книжку, що підтверджується його підписом у книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них.

Крім цього, книга прийому здачі чергувань, яка міститься в матеріалах справи, не підтверджує наявність трудових відносин між позивачем та відповідачем, а вказує на відносини, що склалися між позивачем та ОСОБА_2 з приводу надання послуг з організації охорони та не являється обставиною, що підтверджує перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем.

Також, колегія суддів не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які показали, що позивач працював у відповідача з травня 2015 року по листопад 2017 року, оскільки дані свідки припинили трудові відносини з відповідачем, а тому об`єктивно не могли знати про події, які відбувалися після звільнення позивача з роботи.

За таких обставин, показами вищезазначених свідків не підтверджується, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з травня 2015 року по листопад 2017 року.

Натомість інші свідки, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які перебували у трудових відносинах з відповідачем, після звільнення позивача показали, що позивач працював у відповідача лише до літа 2015 року.

Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки трудової книжки є похідними від позовних вимог про встановлення факту існування трудових відносин, витребування трудової книжки, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана