КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 757/36780/19-ц Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г. О.

Апеляційне провадження №: 22-ц/824/707/2020 Головуючий: Гаращенко Д.Р.

22 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О.,Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільськогосподарського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України» та апеляційною скаргою Національної академії аграрних наук України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, Інституту сільськогосподарського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України про визнання незаконними дій та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної академії аграрних наук України (далі НААНУ), Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України про визнання незаконними дій та поновлення на роботі.

Просив визнати незаконними діїНААНУ щодо видання наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » № 77-к від 11.03.2019 р.; визнати незаконними дії НААНУ щодо видання Наказу «Про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки» № 78-к від 11.03.2019 р.; визнати незаконними дії НААНУ щодо видання Наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » № 182-к від 11.06.2019 р.; скасувати Наказ НААНУ «Про звільнення ОСОБА_1 » № 77-к від 11.03.2019 р.; скасувати Наказ НААНУ «Про призначення виконуючого обов`язки» «78-к від 11.03.2019 р.; скасувати Наказ НААНУ «Про звільнення ОСОБА_1 » № 182-к від 11.06.2019 р.; поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільськогосподарського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17.03.2014 року між ним та інститутом сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України було укладено трудовий контракт.

На підставі укладеного контракту, Наказом директора Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України № 17-к від 04.04.2014 року позивача було призначено на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України.

Наказом Президента Національної академії аграрних наук України № 77-к від 11.03.2019 року позивача було звільнено з 17.03.2019 року із займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Наказом Президента Національної академії аграрних наук України №78-к від 11.03.2019 року позивача з 18.03.2019 року було призначено виконуючим обов`язки директора державного підприємства.

Наказом Президента Національної академії аграрних наук України №182~к від 11.06.2019 позивача було звільнено як виконуючого обов`язки директора державного підприємства у зв`язку із призначенням нового керівника.

Позивач вважав, що було порушено порядок його звільнення, оскільки звільнення відбулося не уповноваженою особою, та наполягав на тому що з ним фактично було укладено довгостроковий трудовий договір.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 12.09.2019 року Державне підприємство «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України» (особа, яка не брала участі у справі, проте суд вирішив питання про її права, свободи інтереси та обов`язки) (далі ДП ДГ «Зоря» ІСГ Західного полісся НААНУ.) 23.09.2019 року та 27.09.2019 року подало апеляційні скарги. Апеляційні скарги однакові за змістом.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з істотним порушенням процесуального права та з неправильним застосуванням матеріального права, просила його скасувати.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив його права відмовивши у допуску до участі у справі в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на з боку відповідача.

Апелянт зазначив, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо управління об`єктами державної та комунальної власності» від 02.06.2016 № 1405-УІІІ, який набув чинності 25.06.2016, були внесені зміни до п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»

Відповідно до зазначених змін уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільнюють посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Відповідно до вимог ч.ч. 2 та 3 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо управління об`єктами державної та комунальної власності» від 02.06.2016 № 1405-УІІІ статути і внутрішні положення державних і комунальних унітарних підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких 50 відсотків акцій (часток) належать державі чи територіальній громаді, створених до набрання чинності цим Законом, повинні бути приведені у відповідність із Законом не пізніш одного року з дня набрання чинності цим Законом.

Закони та інші нормативно-правові йти, прийняті до набрання чинності ним Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Апелянт зазначив, що оскільки, пункт 6.5 статті 6 Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук країни», в редакції від 22.01.2014, суперечить вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо управління об`єктами державної та комунальної власності» від 02.06.2016 № 1405-УІІІ, тому з 25.06.2016 не може застосовуватись.

Наказом Національної академії аграрних наук України «Про приведення у відповідність до законодавства України статутів наукових установ та державних підприємств мережі НААН» від 09.11.2017 № 185 було зобов`язано керівників наукових установ, підприємств і організацій мережі НААН в термін до 30.01.2018 привести свої статути у відповідність до вимог Закону України «Про управління об`єктами державної власності» в частині призначення керівника Державного підприємства на посаду на конкурсній основі Президентом НААН у визначеному Законом порядку.

Позивач не виконав вимоги наказу та не привів статут підприємства у відповідність з вимогами закону.

З 25.06.2016 року Національна академія аграрних наук України здійснює повноваження щодо призначення на посаду та звільнення з посади керівників державних підприємств, які перебувають у її віддані, укладанні і розриванні з ними контрактів, здійснює контроль за дотриманням їх вимог.

Апелянт вважає накази Національної академії аграрних наук України про звільнення ОСОБА_1 за № 77-к від 11.03.2019 року та про призначення його виконуючим обов`язки директора ДП "Дослідне господарство "зоря" Інститут сільського господарства Західного полісся НААНУ за № 78-к від 11.03.2019 року, «Про звільнення ОСОБА_1 » № 182 від 11.06.2019 року є законним, прийняті в межах встановленої законом компетенції та скасуванню не підлягають.

Зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема частини 2 та 3 Прикінцевих положень Законом України «Про несення змін до деяких законодавчих актів України щодо управління об`єктами державної та комунальної власності» від 02.06.2016 № 1405-УІІІ та пункту 4 частини 1 статті 6 Закону країни «Про управління об`єктами державної власності».

Вважає, що звільнення позивача відбулось правомірно, та не через розірвання трудового контракту із позивачем, а у зв`язку із закінченням строку його дії.

Апелянт також заявив суду про порушення позивачем строків звернення до суду з позовом відповідно до ст. 233 КЗпП України, порушення правил територіальної підсудності з підстав неправильно визначеної територіальної підсудності, внаслідок неправильного визначення суб`єктного складу осіб, що беруть участь у справі.

На думку апелянта відповідачем по даній справі має бути саме ДП ДГ «Зоря» ІСГ Західного Полісся НААН, оскільки позивач перебував саме на посаді виконуючого обов`язки директора даного державного підприємства та заявляє вимоги про поновлення його на даній посаді.

Місцезнаходження ДП ДГ «Зоря» ІСГ Західного Полісся НААН є с. Пирогівці, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., та на думку апелянта справа підсудна саме Хмельницькому міськрайонному суду.

Також апелянт вважає, що спір щодо визнання дій відповідача незаконними є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Просив також скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року про відмову залученні до участі в справі в якості третьої особи, з огляду на те, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 12.09.2019 року Національна академія аграрних наук України 07.10.2019 року подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову в позові, стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь НААНУ.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначено, що судом першої інстанції не надано оцінки Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо управління об`єктами державної та комунальної власності» від 02.06.2016 № 1405-VIII, який набув чинності 25.06.2016.

Відповідно до пункту 7.5 нової редакції СтатутуДержавного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України» від 15.02.2018 року, директор підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї президентом Академій відповідно до діючого законодавства. Контракт з директором підприємства укладається Національною академією аграрних наук України в особі її президента.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що при звільненні ОСОБА_1 було порушено порядок його звільнення як керівника державного підприємства.

Також апелянт зазначив, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду і жодних заяв про поновлення строку позовної давності ОСОБА_1 не подавав, а суд своїм рішенням зазначений строк не поновлював.

10.12.2019 року адвокат Шепеляк С.В. представник ОСОБА_1 за довіреністю подав відзив на апеляційну скаргу НААНУ.

У відзиві зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, рішення суду першої інстанції ухвалено з дослідженням усіх обставин справи, дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

18.12.2019 року адвокат Шепеляк С.В. представник ОСОБА_1 за довіреністю подав відзив на апеляційну скаргу ДП ДГ «Зоря» ІСГ Західного Полісся НААН.

Зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільськогосподарського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України» підтримав апеляційні скарги підприємства та Національної академії аграрних наук України, просив їх задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник Національної академії аграрних наук України підтримав апеляційні скарги НААНУ та Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільськогосподарського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України», просив їх задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник ОСОБА_1 заперечував проти апеляційних скарг, просив їх відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача було звільнено з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України наказом Президента Національної академії аграрних наук України № 77-к від 11.03.2019 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України.

11.03.2019 року Президентом Національної академії аграрних наук України наказом №78-к, позивача було призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України з 18.03.2019 року.

Згідно з наказом № 182-к від 11 червня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади виконуючого обов`язки директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Зоря" Інституту сільського господарства Західного полісся Національної академії аграрних наук України" у зв`язку з закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України - підстава Протокол № 3 засідання Конкурсної комісії на посаду директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Зоря" Інституту сільського господарства Західного полісся Національної академії аграрних наук України".

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що при звільнені позивача було порушено порядок звільнення керівника державного підприємства підпорядкованого науковій установі, передбаченого Статутом Національної академії аграрних наук України від 07.04.2016 року та Статутом Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України від 22.01.2014 року.

Наказ про звільнення позивача був виданий не керівником Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, а Президентом Національної академії аграрних наук України.

Також суд першої інстанції зазначив, що Наказ Президента Національної академії аграрних наук України № 78-к від 11.03.2019 року суперечить положенням роз`яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР із питань праці та заробітної плати й Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок «Про порядок оплати тимчасового заступника» від 29.12.1965 № 30/39 та є взаємовиключним з Наказом Президента Національної академії аграрних наук України № 77-к від 11.03.2019 року про звільнення позивача.

Оскільки на думку суду першої інстанції після 17.03.2019 року позивач продовжував виконувати свої трудові обов`язки на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, то відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України дія контракту укладеного між позивачем та Інститутом сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України від 17.03.2014 року вважається продовженою на невизначений строк.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю не відповідає зазначеній процесуальній нормі закону.

Колегія суддів встановила, що позивач працював на посаді директора державного підприємства дослідного господарства "Зоря" Інституту сільського господарства Західного полісся Національної Академії Аграрних наук України з 04.04.2014 року на підставі контракту від 17 березня 2014 року, укладеному із Директором Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН.

Згідно з п. 29 контракту строк дії контракту визначений з 17 березня 2014 року до 17 березня 2019 року. ( а.с.20-25)

На виконання Постанови Президії Національної Академії аграрних наук України від 15.03.2017 року Протокол № 5 "Про умови і розміри оплати праці керівників державних підприємств дослідних господарств НААН" до контракту були внесені зміни, які почали діяти з 1 квітня 2017 року.

Згідно з наказом № 77-к Президента Національної Академії Аграрних Наук України від 11 березня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з 17 березня 2019 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України, підстава контракт від 17 березня 2014 року.

З наказом позивач був ознайомлений та в межах строку встановленого ст. 233 КЗпП України його не оспорював.

Наказом Президента Національної Академії Аграрних Наук України від 11 березня 2019 року № 78-к ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Зоря" Інституту сільського господарства Західного полісся Національної академії аграрних наук України" до призначення керівника у встановленому законом порядку.

Згідно з наказом № 182-к від 11 червня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади виконуючого обов`язки директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Зоря" Інституту сільського господарства Західного полісся Національної академії аграрних наук України" у зв`язку з закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України - підстава Протокол № 3 засідання Конкурсної комісії на посаду директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Зоря" Інституту сільського господарства Західного полісся Національної академії аграрних наук України".

Статтею 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі ст.23 КЗпП трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк;на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку.

Контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк.

Відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу.

Якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

Колегія суддів встановила, що 17 березня 2014 року з позивачем було укладено строковий трудовий контракт строком на п'ять років.

Згідно з п. 27 контракту за два місяця до закінчення терміну дії контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий чи іншій термін.

Доказів продовження строків дії контракту та його переукладання матеріали справи не містять.

Також колегія суддів не знайшла в матеріалах справи підтверджень того, що трудовий договір з позивачем був укладений на невизначений строк.

Наказом № 77-к від 11 березня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з 17 березня 2019 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України, підстава контракт від 17 березня 2014 року.

На підставі наказу № 78-к від 11 березня 2019 року ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства, на термін до призначення керівника підприємства у встановленому законодавством порядку.

За закінченням зазначеного строку та призначення на посаду директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Зоря" Інституту сільського господарства Західного полісся Національної академії наук України" Гнатюка В.В., наказом від11 червня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено за закінченням строку договору п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, помилковим посилання суду першої інстанції на ст. 105 КЗпП України, оскільки зазначена стаття регулює питання оплати праці при суміщенні професій (посад) і виконанні обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Також колегія суддів вважає недоречним застосування судом першої інстанції роз`яснень Державного комітету Ради Міністрів СРСР із питань праці та заробітної плати й Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок «Про порядок оплати тимчасового заступника» від 29.12.1965 № 30/39, враховуючи наступне.

Згідно з матеріалами справи, обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України були покладені на позивача з 18.03.2019 року, після його фактичного звільнення 17.03.2019 року з посади директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Зоря" Інституту сільського господарства Західного полісся Національної академії наук України" за закінченням строку дії контракту.

Колегія суддів вважає, що з позивачем 18.03.2019 року було укладено новий строковий трудовий договір на виконання виконуючого обов`язки директора Державного підприємства на певний строк, до обрання нового директора підприємства.

За закінченням зазначеного строку на який його було призначено, позивача було звільнено відповідно до ч. 2 ст. 36 КЗпП України.

Звільнення позивача здійснювалось на підставі наказів Президента Національної академії аграрних наук України, що відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо управління об`єктами державної та комунальної власності» від 02.06.2016 № 1405-VIII, який набув чинності 25.06.2016 року, яким були внесені зміни до пункту 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», яким встановлено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств. у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Національна академія аграрних наук України є суб`єктом управління об`єктами державної власності.

При цьому, відповідно до вимог частин 2 та 3 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо управління об`єктами державної та комунальної власності» від 02.06.2016 № 1405-VIII Статути і внутрішні положення державних і комунальних унітарних підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі чи територіальній громаді, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом не пізніш як протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом. Закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частини що не суперечить ньому Закону.

Позивачем під час здійснення керівництва державного підприємства не були виконані вимоги закону щодо приведення статуту і внутрішніх положень у відповідність із цим Законом не пізніш як протягом одного року з дня набрання законом чинності.

Статут Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України», в редакції від 22.01.2014 року суперечить вимогам пункту 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

Під час апеляційного розгляду встановлено, що наказом Національної академії аграрних наук України від 15.02.2018 № 84 було затверджено нову редакцію Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України».

Порушення порядку звільнення позивача з роботи з будь якої посад яку він обіймав на підставі контракту та строкового трудового договору колегією суддів не встановлено.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів"

Встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки

звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Розглядаючи трудові спори після їх попереднього розгляду в КТС, суд з`ясовує і обговорює додержання і причини пропуску як для десятиденного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, так і тримісячного строку звернення до КТС ст.225 КЗпП, якщо останньою він не був поновлений.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних

причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а усі обставини справи права і обов`язки сторін.

Колегія суддів встановила, що позивач звернувся до суду з позовом 15.07.2019 року.

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача про визнання незаконними наказів № 77-к від 11.03.2019 року, № 78-к від 11.03.2019 року заявлені з пропуском місячного строку.

Доводи суду першої інстанції про те, що доводи відповідача стосовно пропуску строку позивачем є без підставними оскільки з копій відповідних наказів не можливо встановити дату ознайомлення позивача з ними, колегія суддів не приймає.

Згідно з матеріалами справи, та поданим позивачем позовом, колегія суддів вважає, що позивачу було відомі про оскаржувані ним накази, оскільки кожен наказ змінював його правовий статус, і він фактично до остаточного звільнення перебував на керуючий посаді державного підприємства.

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що усі накази Національної академії аграрних наук України відповідають вимогам закону, та права позивача не порушують.

Оскільки колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасуванню, то інші доводи апелянтів вважаються врахованими.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційні скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільськогосподарського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України» та Національної академії аграрних наук України задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль