УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Гаврилової О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Люкс-інформ», Приватного підприємства «Людмила-3» про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, особи, які вказані як відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне підприємство «ПСК», Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», особа, яка вказана як третя особа: приватний нотаріус Горбунова Леся Василівна,-

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулись ОСОБА_1 , фізична особа-підприємць ОСОБА_2 , представник

ПП «Люкс-інформ» - Хлист О.П., представник ПП «Людмила-3» - Кривенко Л.Ю. із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Згідно заявлених вимог, заявники просять суд: накласти арешт на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 415,3 кв.м., а саме: нежитлові приміщення №78-А, 102,1 кв.м., №80-А, 102,9 кв.м., №81-А, 106,2 кв.м., №77-А, 104,1 кв.м.; застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нежитлові приміщення №78-А, 102,1 кв.м., №80-А, 102,9 кв.м., №81-А, 106,2 кв.м., №77-А, 104,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розпоряджатися нею (продавати, дарувати або будь-яким іншим шляхом відчужувати їх).

Заява обґрунтована тим, що з 2010 року заявники є орендарями спірних приміщень.

05 серпня 2020 року ПП «ПСК» повідомило, що є власником приміщень. Заявникам стало відомо, що ПП «ПСК» передало спірні приміщення по договору іпотеки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , у зв`язку з чим заявники мають намір подати позовну про визнання договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та договору іпотеки недійсними.

14 серпня 2020 року вказану заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2020 року.

У відповідності до частини 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За змістом положень ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, оцінивши наведенні заявниками підстави для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Забезпечення позову -- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема:накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовим обмеженням заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п.4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Разом з тим, заявниками не надано жодних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі задоволення можливого позову (вчинення відповідачами будь-яких дій по відчуженню належного їм майна тощо).

Слід зазначити, що посилаючись на те, що існують підозри відчуження майна, заявники в обґрунтування необхідності накладення арешту на об`єкти нерухомого майна та заборони вчиняти будь-які дії щодо їх відчуження, не посилається на жодну конкретну обставину, яка б свідчила про будь-яке дійсне намагання осіб, які зазначені відповідачами, відчужити майно, докази на підтвердження таких посилань відсутні.

Також заявниками не обґрунтовано та не доведено, яким чином невжиття таких видів забезпечення позову про які просять заявники може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а викладені в заяві міркування щодо можливого відчуження майна, є припущеннями заявників.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Люкс-інформ», Приватного підприємства «Людмила-3» про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 149, 150, 153, 258-261, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Люкс-інформ», Приватного підприємства «Людмила-3» про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, особи, які вказані як відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне підприємство «ПСК», Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», особа, яка вказана як третя особа: приватний нотаріус Горбунова Леся Василівна.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: