Провадження № 22-ц/802/204/20 Категорія: 44 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Савчук О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ДВС Ніколайчука Т.В.,

представника відповідача Державної казначейської служби Мельник Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Першого відділу ДВС м. Луцька Головного територіального управління юстиції (правонаступник - Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої втратою арештованого майна за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Першого відділу ДВС м. Луцька Головного територіального управління юстиції (правонаступник - Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої втратою арештованого майна. Позов мотивує тим, що 02.08.2011 року державний виконавець Першого ВДВС м. Луцька відкрив виконавче провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ "Надра" 600853, 21 грн боргу та по 919 грн судових витрат. 04.10.2012 року під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець, відповідно до акту опису й арешту майна, наклав арешт і описав наступне майно: автомобільVolvo FN 12-42T, 1997 року випуску, оранжевого кольору, № шассі НОМЕР_1 , ДНЗ АС 6673 НОМЕР_2 , на час опису та арешту державний номерний знак відсутній, відсутній паливний банк, розібрана задня підвіска, зчепний пристрій та енергоакумулятор відсутні, значні пошкодження кузова, відсутнє одне сидіння; автомобільVolvo FN 12 - 42T, 1997 року випуску, оранжевого кольору, № шассі НОМЕР_3 , ДНЗ АС 8074 НОМЕР_2 , на час опису та арешту ДНЗ відсутні, автомобіль після ДТП, непридатний до експлуатації, зігнута рама, пошкоджений двигун; причіп FRUEHAUF 1997 року випуску, синього кольору, № двигуна 0, № шассі НОМЕР_4 , ДНЗ АС 5874 ХХ, знято чотири колеса та амортизатори. 27.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта - суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні з метою визначення вартості описаних та арештованих транспортних засобів. Будь - які відомості про результати проведеного дослідження в матеріалах виконавчого провадження відсутні. 15.02.2017 року державним виконавцем складено акт, що Волинська філія ДП "Сетам" вищезазначене майно для реалізації не приймала. 14.04.2017 року державний виконавець склав акт про відсутність арештованого майна за адресою: АДРЕСА_1 . В нього існує заборгованість за кредитним договором перед ПАТ КБ "Приватбанк". Забезпеченням за даним кредитним договором було заставне майно - вищеперелічені транспортні засоби. Відповідно до договору застави транспортного засобу № 6 М/2007/840 МК/636 ТЗ/2 від 24.06.2011 року у заставу переданий вантажний автомобіль Volvo FN 12-42T, 1997 року випуску, оранжевого кольору, № шассі НОМЕР_3 , ДНЗ АС 8074 НОМЕР_2 . Була проведена його оцінка. Автомобіль передано у заставу за вартістю 96000 грн, що на час укладення договору становило 12040, 64 доларів США. Станом на 16.06.2017 року вартість автомобіля повинна становити, за курсом НБУ 26, 0071 грн за 1 долар США, 313142, 12 грн. В даний час провести оцінку транспортного засобу неможливо, оскільки він втрачений.

Вважає, що на підставі ст.ст. 22, 1166, 1174, 1192 ЦК України має право на відшкодування збитків, завданих неправомірними діями органу ДВС.

Просить суд стягнути з Державної казначейської служби України у його користь 318 739,18 гривень матеріальної шкоди внаслідок втрати арештованого і описаного майна - вантажного автомобіля Volvo FN 12-42T, 1997 року випуску .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2019 року відмовлено в позові ОСОБА_2 до Першого відділу ДВС м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої втратою арештованого майна.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає, що судом порушено норми процесуального права, на правовідносини поширюються норми ЦПК України 2004 року. В судовому рішенні не наведено і не вирішено питання чи мали місце обставини, якими обгрунтовані вимоги, які правовідносини виникли і яка норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що 04.10.2012 року державною виконавчою службою накладено арешт і вилучено транспортні засоби, належні на праві приватної власності і в той же день - арештоване майно передане на зберігання представнику ПП "Нива - ВШ". Діяльність зберігача - ПП "Нива - ВШ" припинено з 04.01.2016 року. Згідно ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" якщо зберігач припинив свою діяльність, то державна виконавча служба повинна була прийняти у нього майно і призначити іншого зберігача. Ніяких дій з перевірки стану вилученого майна з моменту припинення діяльності зберігача виконавча служба не здійснювала і ніяких виконавчих дій, як це передбачено діючим законодавством, не вчиняла, хоча з моменту вилучення майна минуло більше ніж 6 років. 10.04.2017 року за його заявою проведено перевірку наявності вилученого майна. З акту державного виконавця від 20.04.2017 року вбачається, що вилученого майна не виявлено. Вартість автомобіля, який був втрачений, становила 318739, 11 грн. Суд не надав оцінки представленим доказам про втрату арештованого майна, внаслідок бездіяльності виконавчої служби. Вилучене майно втрачене під час здійснення виконавчих дій, зберігання якого гарантується державою Україна, в зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України заподіяних йому збитків. Просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду від 29 листопада 2019 року і постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Перший ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав відзив на апеляційну скаргу позивача. Погоджується з висновками суду про те, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, відшкодовується на підставі ст. 1173 ЦК України, а не на підставі ст.ст. 1166, 1174 ЦК України. Вважає, що відсутні підстави відшкодування завданої позивачу шкоди за рахунок саме Державної казначейської служби України. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача. Крім того, подано клопотання про заміну відповідача - Першого ВДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області на Перший ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Державною казначейською службою подано відзив на апеляційну скаргу позивача. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт спричинення матеріальної шкоди. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для відшкодування завданої позивачу шкоди за рахунок саме Державної казначейської служби, оскільки шкоду йому завдано неправомірними діями Першого ВДВС м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду від 30.01.2020 року замінено відповідача - Перший ВДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області на Перший ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що шкода завдана позивачу саме неправомірними діями Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька, яка відшкодовується на підставі ст. 1173 ЦК України, а не на підставі ст.ст. 1166 та 1174 ЦК України, так як про це просив позивач. Також відсутні підстави відшкодування (стягнення) завданої позивачу шкоди за рахунок саме Державної казначейської служби України.

Колегія суддів не погоджується із вказаною підставою відмови у позові.

Судом встановлено, що державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м.Луцька 12 серпня 2011 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-5981/10, виданого 03.08.2011 року Луцьким міськрайонним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ "Надра" 601772, 21 грн заборгованості.

Згідно акту опису та арешту майна від 04.10.2012 року, в межах виконавчого провадження про стягнення з позивача в користь ПАТ КБ "Надра" заборгованості в сумі 601772, 21 грн, описано і накладено арешт на таке майно: автомобільVolvo FN 12-42T, 1997 року випуску, оранжевого кольору, № шассі НОМЕР_1 , ДНЗ АС 6673 НОМЕР_2 , на час опису та арешту державний номерний знак відсутній, відсутній паливний банк, розібрана задня підвіска, зчепний пристрій та енергоакумулятор відсутні, значні пошкодження кузова, відсутнє одне сидіння; автомобільVolvo FN 12-42T, 1997 року випуску, оранжевого кольору, № шассі НОМЕР_3 , ДНЗ АС 8074 НОМЕР_2 , на час опису та арешту ДНЗ відсутні, автомобіль після ДТП, непридатний до експлуатації, зігнута рама, пошкоджений двигун; причіп FRUEHAUF 1997 року випуску, синього кольору, № двигуна 0, № шассі НОМЕР_4 , ДНЗ АС 5874 ХХ, знято чотири колеса та амортизатори. Описане майно передано на відповідальне зберігання представнику ПП «Нива ВШ» ОСОБА_4 .

Постановою про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 27.03.2014 року призначено ОСОБА_5 експертом суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання у виконавчому провадженні про примусове виконання виконавчого листа № 2-5981/10, виданого 03.08.2011 року Луцьким міськрайонним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ "Надра" 601772, 21 грн заборгованості.

Актом державного виконавця від 15.02.2017 року встановлено, що автомобіль Volvo FN 12-42T, 1997 року випуску, оранжевого кольору, № шассі НОМЕР_1 , ДНЗ АС 6673 НОМЕР_2 , автомобільVolvo FN 12-42T, 1997 року випуску, оранжевого кольору, № шассі НОМЕР_3 , ДНЗ АС 8074 НОМЕР_2 , причіп FRUEHAUF 1997 року випуску, синього кольору, № двигуна 0, № шассі НОМЕР_4 , ДНЗ АС 5874 ХХ на зберігання представниками ДП "Сетам" не приймались і не передавались.

Відповідно до акту державного виконавця від 14.04.2017 року встановлено, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 , арештованого та описаного майна не виявлено. Зі слів ОСОБА_6 , який є керівником, транспортні засоби ніколи не знаходились на зберіганні за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», чинного на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України року «Про виконавче провадження», чинного на час виникнення спірних правовідносин, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно із статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З наведеного вище випливає, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд апеляційної інстанції, виходить з того, що виконавчою службою вчинялись необхідні дії для забезпечення виконання рішення суду про стягнення з боржника суми коштів, виявлено належне йому майно в межах повноважень, наданих Законом України «Про виконавче провадження».

Встановивши відсутність арештованого майна, державний виконавець склав про це відповідні акти та 28 квітня 2017 року звернувся до правоохоронних органів з поданням про порушення кримінального провадження стосовно представника ПП "Нива - ВШ" ОСОБА_4 за скоєння злочину, передбаченого статтею 388 КК України.

Таким чином, в діях державного виконавця відсутній склад правопорушення, оскільки відсутній прямий причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) і фактом викрадення майна боржника у зберігача.

ОСОБА_2 не оскаржував дії (бездіяльність) державного виконавця і ніяких рішень ні судом, ні вищестоящими посадовими особами державної виконавчої служби щодо визнання неправомірності дій або бездіяльності державного виконавця Першого відділу ДВС м. Луцька не приймалось.

Постановою державного виконавця від 20.07.2017 року внесено виправлення до документу "постанова про відкриття виконавчого провадження" від 12.08.2011 року: "замінено вказану суму заборгованості по кредиту 600853, 21 грн необхідно вказати 258681, 59 грн" на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.07.2013 року.

Відомості про погашення боржником заборгованості у справі відсутні.

Постановою державного виконавця Першого ВДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 01.09.2017 року виконавчий документ у даному виконавчому провадженні повернуто стягувачу без виконання, керуючись п.7 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

У договорі застави транспортного засобу від 24.06.2011 року визначено, що вартість предмета договору - автомобіля Volvo FN 12-42T, 1997 року випуску, оранжевого кольору, № шассі НОМЕР_3 , ДНЗ АС 8074 НОМЕР_2 , становить 120000грн.

Відповідно до акту опису й арешту майна від 04.10.2012 року автомобіль Volvo FN 12-42T, 1997 року випуску, оранжевого кольору, № шассі НОМЕР_3 , ДНЗ АС 8074 НОМЕР_2 після ДТП, не придатний до експлуатації.

Оцінка транспортного засобу не була проведена. Оскільки транспортний засіб зник, що унеможливлює його огляд для встановлення дійсної (ринкової) вартості, то у такому разі ринкова вартість спірного майна визначається, виходячи з вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна. Проте, позивач не заявляв клопотання про проведення відповідної судової експертизи.

А тому його оцінка в розмірі 318739, 18 грн не підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, позивачем не доведено заподіяння шкоди неправомірними діями державної виконавчої служби в розмірі 318739, 18 грн.

Щодо стягнення майнової шкоди з Державної казначейської служби України слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 23-1 частини першої статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Відповідно до пункту 9 Розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Бржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка у цих правовідносинах бере участь через орган Державної виконавчої служби України (протиправність дій, бездіяльності посадових осіб якого доводиться позивачем) та орган Казначейської служби (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Враховуючи, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейської служби України. Отже не може бути стягнення шкоди з казначейської служби як з юридичної особи

Колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для покладення на державу відповідальності з відшкодування збитків, у розмірі заявленому позивачем. Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій виконавчої служби, не доведено безпосередній причинний зв`язок між діями останньої та заподіянням шкоди.

Крім того, матеріали справи не містять доказів понесення позивачем таких збитків (документально доведеного їх розміру), що також виключає можливість встановити їх наявність.

Колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для притягнення державного виконавця до цивільної відповідальності в порядку статтей 1166,1173, 1174 ЦК України, оскільки судом не встановлено, що шкода позивачу завдана внаслідок його бездіяльності.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з підстав п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Першого відділу ДВС м. Луцька Головного територіального управління юстиції (правонаступник - Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої втратою арештованого майна відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді