рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/3482/20

Номер провадження 2/495/2033/2020

04 серпня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання втраченим сертифікату на право на земельну частку (пай) та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідачів та просить суд:

- визнати втраченим сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСГП Миколаївка, розміром 6,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі серії ОД № 0138968, зареєстрованого 20.07.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 426;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСГП Миколаївка, розміром 6,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі та належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0138968, зареєстрованого 20.07.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 426 на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 27.06.1996 року за № 349/96.

При цьому, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував наступним. В 2012 році померла мати позивача ОСОБА_3 . Факт родинних відносин підтверджується доданими матеріалами. Спадкоємцями померлої є позивач та відповідач - чоловік померлої, ОСОБА_2 з яким вони поділили спадщину. Однак через відсутність оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0138968, який успадкувала ОСОБА_3 за життя, позивач не може нотаріально прийняти спадщину у вигляді вказаного права на земельну частку. ОСОБА_2 не бажає приймати дане спадкове майно. В листопаді 2016 року державний нотаріус повідомив позивачу про неможливість оформлення спадкових прав на вказаний Сертифікат у зв`язку з відсутністю його оригіналу, тому позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. Одночасно судом було задоволено клопотання позивача та витребувано з Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3

07.07.2020 року до суду надійшли витребувані докази.

Ухвалою суду від 21.07.2020 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач у судове засідання 04.08.2020 року не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщався. В матеріалах справи міститься його заява з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, відзив до суду не надав. До канцелярії суду 27.07.2020 року ОСОБА_2 подав заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник Миколаївської сільської ради, у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином. 27.07.2020 року до суду надійшла заява сільського голови Фоменко Д.В. з проханням справу розглянути без представника сільської ради, заперечень проти позову немає, з вимогами згодні.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане відділом ДРАЦС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 458.

Факт того, що померла доводилась рідною матір`ю позивачу підтверджується наступними документами:

- Свідоцтво про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , актовий запис № 338 складений 25.05.1984 року Білгород-Дністровським міськвідділом ЗАЦС Одеської області, де матір`ю вказана ОСОБА_3 ;

- витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 07.11.2019 року № 6 з якого вбачається, що 27 вересня 1987 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 після чого її прізвище було змінено на « ОСОБА_3 ».

- витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 07.11.2019 року № 0 з якого вбачається, що 22.01.1999 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , після чого її прізвище було змінено на « ОСОБА_3 ».

Таким чином, суд вважає підтвердженим факт родинних відносин позивача з спадкодавцем ОСОБА_3 . Згідно з відомостями спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 № 519/2012, після її смерті з заявами про прийняття спадщини звернулись позивач та відповідач ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги за законом. Заповіт померла за життя не складала.

02.08.2013 року та 07.10.2013 року завідувач міської державної нотаріальної контори Кушнір І.В. надавала відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_3 . А саме, нотаріус повідомив, що видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) КСГП «Миколаївка», розміром 6,7 умовних кадастрових гектара, не можливо, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, а саме Сертифікату на право на земельну частку (пай). Нотаріус рекомендував ОСОБА_1 для вирішення даного питання звернутися до суду за захистом своїх прав та визнання права власності на земельну частку (пай) на своє ім`я.

07 жовтня 2013 року спадкоємці померлої - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір про поділ спадкового майна. Згодом кожен з них отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом. ОСОБА_1 успадкував майновий пай в структурі вартості майна КСГП «Миколаївка», який належав його матері, а ОСОБА_2 успадкував 9/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

06.11.2019 року державний нотаріус Саданов О.В. на звернення відповідача надав Лист-роз`яснення щодо оформлення спадщини та повідомив, що у відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на право на земельну частку (пай) розміром 6,7 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки, земля розташована на території Колективного сільськогосподарського підприємства «Миколаївка» с. Миколаївка Білгород-Дністровського району Одеської області.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України: здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2).

Згідно з копією Сертифікату на право на земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності КСГП Миколаївка, розміром 6,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі серії ОД № 0138968, зареєстрованого 20.07.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 426, право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 002172.

Отже, враховуючи відсутність заперечень та доказів протилежного, суд вважає доведеною ту обставину, що за життя ОСОБА_3 дійсно належало вказане право на земельну частку (пай) відповідно до Сертифікату серії ОД № 0138968 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 20.07.1996 року.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Повертаючись до матеріалів спадкової справи №519/2012 до майна померлої ОСОБА_3 , суд вважає доведеним факт того, що позивач прийняв спадщину матері, яка відкрилась після її смерті у вигляді права на земельну частку (пай) як спадкоємець першої черги, за виключенням того спадкового майна, що було успадковане ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом.

Згідно з п.11 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відтак, оскільки ОСОБА_3 за життя успадкувала сертифікат ОСОБА_7 , якій було видано сертифікат на земельну частку (пай), то і позивач ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 вправі порушувати питання про успадкування цього права на земельну частку (пай) з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі у вигляді земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності на землю.

Визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачами позовних вимог, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки право ОСОБА_1 на набуття права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом не визнається і тому підлягає судовому захисту.

Керуючись ст.ст. 8, 11, 16, 328, 1216, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 19, 49, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання втраченим сертифікату на право на земельну частку (пай) та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати втраченим сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСГП Миколаївка, розміром 6,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі серії ОД № 0138968, зареєстрованого 20.07.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 426.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСГП Миколаївка, розміром 6,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі та належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0138968, зареєстрованого 20.07.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 426 на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 27.06.1996 року за № 349/96.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя