РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив встановити факт скасування заповіту ОСОБА_3 від 11.11.2013 року, зареєстрованого Четвертою Макіївською державною нотаріальною конторою в реєстрі нотаріальних дій за№2-598, на підставі заяви ОСОБА_3 від 28.07.2016 року.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді неотриманої за життя пенсії. Заявник, як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Степанищенка Е. А. з заявою про прийняття спадщини, де з`ясувалося, що в спадковому реєстрі 11.11.2013 року Четвертою Макіївською державною нотаріальною конторою зареєстровано заповіт в реєстрі нотаріальних дій № 2-598, який є чинним. Заявник звернувся до Четвертої Макіївською державної нотаріальної контори, де йому було надано ксерокопію вищевказаного скасованого заповіту на ім`я брата заявника ОСОБА_2 . На вказаній копії заповіту міститься запис про те, що заповіт є скасованим на підставі заяви ОСОБА_3 від 28.07.2016 року. Ксерокопію цього скасованого заповіту від 11.11.2013 року заявник надав нотаріусу Волноваського районного нотаріального округу Степанищенко Е. А, але останній роз`яснив, що він є недійсним, оскільки виданий Четвертою Макіївською державною нотаріальною конторою, діяльність якою є незаконною і тому не створює правових наслідків, а без внесення до спадкового реєстру відомостей про скасування заповіту нотаріус не може видати свідоцтво про право нас спадщину за законом. Внести зміни до Спадкового реєстру нотаріус Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори не може, оскільки він знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи української влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Раніше 16.05.2006 року в тій же нотаріальній конторі ОСОБА_3 складала заповіт на ім`я заявника та його брата ОСОБА_2 16.12.2009 року в тій же нотаріальній конторі ОСОБА_3 також складала заповіт на сина ОСОБА_2 та онуку ОСОБА_4 . Отже відсутність в спадковому реєстрі відомостей про скасування ОСОБА_3 останнього заповіту, перешкоджає заявнику оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, а тому встановити факт скасування заповіту спадкодавцем можливо лише в судовому порядку.

26.12.2019 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області відкрито провадження у вказаній цивільній справі.

У судове засідання заявник не з`явився, у заяві просив розглянути справу без його участі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи до суду не з`являвся.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідка та надавши оцінку доказам в їх сукупності, доходить висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Заявник ОСОБА_2 згідно паспорту громадянина України зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , та згідно довідки від 20.02.2014 року перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4-7).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 17.10.2019 року встановлений факт смерті ОСОБА_3 , що настала в м. Донецьк 01.07.2019 року, та встановлений факт, що заявник ОСОБА_2 доводиться сином ОСОБА_3 (ас.. 11-12).

З копії заповіту від 16.05.2006 року вбачається, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 13).

З копії заповіту від 16.12.2009 року вбачається, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 14).

З копії заповіту від 11.11.2013 року вбачається, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 . Вказана копія заповіту містить закреслення з написом мовою оригіналу «отмененно», а також зверху на копії заповіту міститься запис про те, що відомості про скасування заповіту внесені Нотаріусом Макіївського нотаріального округу так званої ДНР Колонтай Е.Я. на підставі заяви ОСОБА_3 від 28.07.2016 року під реєстровим № 2-598 (а.с. 14).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповітів станом на 19.11.2019 року в реєстрі наявні відомості про чинність заповітів від імені ОСОБА_3 від 16.05.2006 року, про чинність заповіту від 16.12.2009 року та про чинність заповіту від 11.11.2013 року (а.с. 16-17).

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що є донькою заявника ОСОБА_1 та відповідно онукою ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заінтересована особа ОСОБА_2 є її рідним дядьком. Відносини між нею та її покійною бабцею ОСОБА_3 були добрі, близькі. Їй було відомо про всі заповіти, складені останньою. Так, в 2006 році бабця склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своїм синам ОСОБА_5 та ОСОБА_5 В 2009 році бабця склала новий заповіт, яким заповіла все належне їй мано сину ОСОБА_6 та їй, ОСОБА_4 В наступному в 2013 році бабця знов склала новий заповіт, яким заповіла все належне їй майно своєму сину заінтересованій особі по справі ОСОБА_2 . Проте вже влітку 2016 року в четвертій Макіївській нотаріальній конторі, що розташована в Червоногвардійському районі міста, бабця скасувала свій останній заповіт.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Положеннями ст. 2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Крім того, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Оцінюючи дослідженні докази по даній справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що факт скасування 28.07.2016 року ОСОБА_3 заповіту від 11.11.2013 року знайшов своє підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, встановлення вказаного факту необхідно заявнику для реалізації своїх спадкових прав, встановити це в іншій спосіб заявник ОСОБА_2 не має можливості внаслідок того, що Четверта Макіївська державна нотаріальна контора, де були внесені відповідні записи про скасування заповіту розташована на території, що тимчасово не контролюється українською владою, тому суд вважає, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 76-82,141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт скасування заповіту ОСОБА_3 від 11.11.2013 року, зареєстрованого Четвертою Макіївською державною нотаріальною конторою в реєстрі нотаріальних дій за № 2-598, на підставі заяви ОСОБА_3 від 28.07.2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 03 лютого 2020 року.

Суддя Т.В. Безрук