КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6385/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції:Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Мостової Г.І.

Секретаря судового засідання Спеней О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Індустріально-Експортний банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, заінтересовані особи: старший державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Власюк С.В., Публічне акціонерне товариство «Індустріально-Експортний банк», ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 30293759 від 12 грудня 2011 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Індустріально-Експортний банк» суму боргу у розмірі 133 230,94 доларів США та 910,00 грн. судового збору.

11 грудня 2019 року ОСОБА_5 - представником ОСОБА_2 до суду подана окрема заява про поновлення процесуального строку на звернення зі скаргою на рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник заявника подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення, яким скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця задовольнити, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи в задоволення скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця з підстав пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки за приписами частини 2 статті 126 ЦПК України скарги, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду. Тоді як ухвалу про відмову в задоволенні скарги суд постановляє за результатом розгляду справи по суті та виключно у випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено.

Прийнявши скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця до судового розгляду, суд першої інстанції доводів скарги щодо відсутності підстав для відкриття виконавчого провадження № 30293759, у зв`язку з пропуском стягувачем встановленого строку для пред`явлення документа до виконання не перевірив, питання ознайомлення боржника з виконавчим провадженням не з`ясував, матеріали виконавчого провадження № 30293759 не дослідив, а відтак дійшов помилково висновку про відмову у задоволенні скарги з підстав пропуску строку звернення до суду.

У визначений ухвалою суду строк, інші учасники справи не скористались процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представники Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ПАТ «Креді Агріколь Банк», правонаступником прав та обов`язків юридичної особи ПАТ «Індустріально-Експортний банк», а також відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2010 року, позов Публічного акціонерного товариства «Індустріально-Експортний банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Індустріально-Експортний банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 112/08-ю від 26 вересня 2008 року у розмірі 133 230 доларів США 94 центи. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Індустріально-Експортний банк» з кожного по 910,00 грн. судових витрат (а.с. 152-155, 197-199 том 1).

Вказане судове рішення набрало законної сили та є обов?язковим до виконання.

На підставі поданої заяви представником ПАТ «Індустріально-Експортний банк» Печерським районним судом міста Києва оформлено та видано два виконавчих листи, які отриманні представником позивача в приміщенні суду - 30 березня 2011 року (а.с. 203 том 1).

З метою примусового виконання судового рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2010 року стягувачем пред`явлені виконавчі листи до державної виконавчої служби.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавчий лист стосовно боржника ОСОБА_3 пред`явлено стягувачем до державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві. 09 грудня 2011 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк», правонаступником прав та обов`язків юридичної особи ПАТ «Індустріально-Експортний банк», та ОСОБА_3 (боржником за виконавчим документом) укладено мирову угоду (а.с. 65-66 том 2).

Наявний в матеріалах цивільної справи оригінал виконавчого листа та постанова державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 25 грудня 2014 року свідчать про те, що виконавче провадження № 43890161 з примусового виконання виконавчого листа № 2-520-1/10 від 14 березня 2011 року про стягнення 133 230, 94 доларів США на користь ПАТ «Індустріально-Експортний банк», за яким боржником виступає ОСОБА_3 закінчено на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням у повному обсязі виконавчого листа, про що стягувачем до відділу подана відповідна заява. Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виділено в окреме провадження (а.с. 98 том 2).

Оригінал виконавчого документа стосовно боржника ОСОБА_3 повернутий до суду, який його видав - Печерському районному суду міста Києва, та зберігається в матеріалах цивільної справи 2-520-1/10 (а.с. 99 том 2). Відповідно до відомостей свідоцтва про шлюб, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_3 під час державної реєстрації шлюбу 29 січня 2014 року обрано прізвище ОСОБА_7 (а.с. 69 том 2).

Із долучених заявником ОСОБА_4 до скарги на рішення державного виконавця ксерокопій документів вбачається, що стягувач ПАТ «Креді Агріколь Банк», який є правонаступником АТ «Індустріально-Експортний банк», подав до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом міста Києва у справі № 2-520-1/10, про стягнення заборгованості в сумі 133 230,94 доларів США із солідарного боржника ОСОБА_2 (а.с. 110-111 том 2).

12 грудня 2011 року Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 30293759 з примусового виконання виконавчого листа № 2-520-1/10, за яким боржником виступає ОСОБА_4 , що підтверджується даними автоматизованої системи виконавчого провадження, вільний та безоплатний доступ до інформації АСВП (автоматизованої системи виконавчого провадження) забезпечує Міністерство юстиції України(а.с. 112 том 2).

Згідно з інформацією АСВП (автоматизованої системи виконавчого провадження) стан виконавчого провадження № 30293759 завершено.

Звертаючись у вересні 2019 року до суду зі скаргою на рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 30293759 від 12 грудня 2011 року, боржник ОСОБА_4 посилався на те, що стягувач ПАТ «Креді Агріколь Банк», який є правонаступником АТ «Індустріально-Експортний банк», звернувся до ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві з пропуском встановленого імперативною нормою закону строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження № 30293759, а отже постанова про відкриття виконавчого провадження від 12 грудня 2011 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-520-1/10, за яким боржником виступає ОСОБА_4 , підлягає скасуванню. Зазначив, що про зміст оскаржуваної постанови від 12 грудня 2011 року йому стало відомо 06 вересня 2019 року.

В судовому засіданні 11 грудня 2019 року представник заявника ОСОБА_5 подала окрему письмову заяву про поновлення процесуального строку на звернення зі скаргою на рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, обґрунтовуючи доводи тим, що боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_4 не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження № 30293759 від 12 грудня 2011 року та в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази надіслання боржнику постанови рекомендованим листом. 06 вересня 2019 року в приміщенні Печерського районного відділу державної виконавчої служби представник ОСОБА_2 ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження № 30293759, у тому числі з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 12 грудня 2011 року. Посилаючись на те, що про зміст оскаржуваної постанови державного виконавця Ємцю Леоніду Олександровичу стало відомо лише 06 вересня 2019 року, просила поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 30293759 від 12 грудня 2011 року (а.с. 131-132 том 2).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 30293759 від 12 грудня 2011 року, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що скаржником при зверненні до суду із зазначеною скаргою пропущено, встановлений частиною 1 статті 449 ЦПК України, десятиденний строк та необґрунтовано поважності причин його поновлення.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного/приватного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного/приватного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 260, 263, 451 ЦПК України.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Разом з тим, цивільним процесуальним законом встановлюються строки в межах яких вчиняються процесуальні дії.

Строки для звернення зі скаргою визначені статтею 449 ЦПК України.

Частиною 1 статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом - частина 2 статті 449 ЦПК України.

Визначений частиною першої статті 449 ЦПК України строк для звернення зі скаргою є процесуальним і може бути поновлений за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Вирішення цього питання відбувається за загальними правилами, встановленими главою 6 розділу 1 ( статті 120-127) ЦПК України.

Згідно з статтями 120, 126, 127 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом; право на вчинення процесуальної дії втрачаються із закінченням строку; суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Таким чином, процесуальні документи, подані особами, які беруть участь у справі, поза межами встановлених законом процесуальних строків на вчинення певних процесуальних дій, не розглядаються до тих пір, поки судом не вирішено питання про поновлення або продовження процесуального строку за клопотанням особи, яка цей строк пропустила.

Якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку постановляє ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку - частина 7 статті 127 ЦПК України. У такому випадку процесуальні документи, вважаються такими, що подані після закінчення процесуальних строків, та залишаються без розгляду - стаття 126 ЦПК України.

Аналіз наведених норм процесуального права дозволяє дійти висновку, що вирішення питання про поновлення та продовження процесуального строку та розгляд справи по суті - це різні стадії судового процесу, та при їх розгляді доведенню й дослідженню підлягають різні обставини, крім того, докази на їх підтвердження є різними.

Отже, за результатом оцінки доказів при вирішенні питання про поновлення або продовження процесуального строку, із застосування наслідків у вигляді відмови у поновленні або продовженні процесуального строку, не може бути ухвалено судове рішення про відмову в задоволенні скарги по суті вимог.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не взяв до уваги приведені норми закону, та визнаючи неповажними причин пропуску строку для звернення зі скаргою до суду, у непроцесуальний спосіб відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_2 по суті вимог на рішення державного виконавця.

Знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги заявника про те, що обставини, зазначені в заяві про поновлення процесуального строку на звернення зі скаргою до суду, та які входять до предмету доказування щодо поважних причин пропуску процесуального строку, судом першої інстанції належним чином не перевірялись, питання ознайомлення боржника з виконавчим провадженням не з`ясовувались, матеріали виконавчого провадження № 30293759 не досліджувались.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, що у поданій скарзі ОСОБА_2 та заяві від 11 грудня 2019 року причини пропуску строку на звернення зі скаргою до суду зводились до того, що боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_4 не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження № 30293759 від 12 грудня 2011 року та в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази надіслання боржнику постанови рекомендованим листом, а про зміст оскаржуваної постанови державного виконавця йому стало відомо лише 06 вересня 2019 року при ознайомленні представником з матеріалами виконавчого провадження.

Тоді як відображені висновки у судовому рішенні про відсутність правових підстав для поновлення заявнику ОСОБА_2 строку для подання скарги ґрунтується на тих обставинах, що заявнику було відомо про існування цивільної справи та ухваленого за результатами розгляду позову ПАТ «Індустріально-Експортний банк» судового рішення, яким стягнуто з нього на користь ПАТ «Індустріально-Експортний банк» заборгованості сумі 133 230,94 доларів США та ним в апеляційному порядку рішення не оскаржувалось.

Висновків щодо обставин коли саме боржник ОСОБА_4 дізнався або міг дізнатись про наявність рішення (постанови) державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 30293759 від 12 грудня 2011 року, що є об`єктом оскарження за поданою скаргою ОСОБА_2 , судом першої інстанції у судовому рішенні не наведено.

Таким чином, судове рішення у даній справі не містить висновків щодо обставини, які є предметом посилання заявника ОСОБА_2 у заяві про поновлення процесуального строку, як на підставу поважних причин для звернення зі скаргою до суду, що істотно впливає на висновки суду по суті справи і не може бути виправлено на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, оскільки обставини, на які учасники правовідносин посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються і не розглядаються в суді апеляційної інстанції - частина 6 статті 367 ЦПК України.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не досліджено усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат розгляду скарги ОСОБА_2 на рішення державного виконавця, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Головуючий

Судді: