КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 759/6699/2020
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9266/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Лапчевська О.Ф., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Святошинського районного суду міста Києва Кириленко Т.В.

по цивільній справі № 759/6699/2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

в с т а н о в и л а:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом за результатами розгляду якого просила суд стягнути з відповідача аліменти у розгляді 10 000 гривень щомісячно на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що донька поступила на навчання до Київського університету права Національної академії наук України і потребує матеріальної допомоги. Також просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 10 750 гривень, оскільки в 2019 році за навчання доньки нею було сплачено 21 500 гривень.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи з 23.04.2020 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

У стягненні додаткових витрат на утримання дитини відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила рішення змінити в частині визначеного розміру аліментів на повнолітню дитину та скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини додаткових витрат на неповнолітню дитину. Постановити нове рішення за яким стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини до закінчення навчання або досягнення 23 років в розмірі 10 000 гривень щомісячно та 10 750 гривень як частину понесених нею додаткових витрат на неповнолітню доньку.

Вказуючи, що висновки суду не відповідають вимогам ст. 263 -265 ЦПК України. Так як у мотивувальній частині не зазначені обгрунтування відхилення судом її доводів щодо стягнення аліментів та додаткових витрат у сумах відображених в позовній заяві та мотиви їх відхилення. Відповідач приховує справжній рівень своїх доходів з метою уникнення належної участі у витратах на розвиток та навчання доньки. У той час як на її утримання вона витрачає щомісячно двадцять тисяч гривень ( житло та оплата комунальних послуг; щомісячне придбання продуктів та засобів гігієни для дитини; дозвілля; навчання (проїзд, заняття з репетитором англійської мови, витрати на медичну допомогу, заняття спортом)). Зазначені витрати несе лише вона, так як батько дитини не бажає брати участі у вищевказаних витратах. Відповідач не надав жодного письмового доказу на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному при подачі позову до суду.

Відповідачем в особі представника було подано відзив на апеляційну скаргу. Вказуючи на законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого рішення, просив відмовити у задоволенні надуманої апеляційної скарги, залишивши рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 лютого 2007 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 гривень щомісячно.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05.09.2019 року зміненим постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 05.09.2019 року розмір стягуваних аліментів на користь неповнолітньої дитини було збільшено з 500 гривень до 2000 гривень.

Відповідно до договору про надання освітніх послуг від 01.09.2019 року ОСОБА_3 є студенткою Київського університету права Національної академії наук України.

Частково задовольняючи вимоги позивача щодо визначення розміру щомісячних аліментів на дитину яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін продовжує навчання у навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, і відповідач з урахуванням його майнового стану має можливість надавати таку допомогу у розмірі 2000 гривень щомісячно.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 10 500 гривень, що становить половину сплаченої ОСОБА_1 суми вартості першого року навчання, суд першої інстанції виходив з того, що дані витрати є складовою частиною аліментів, а не додатковими витратами на дитину передбаченими положеннями ст. 185 СК України.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до положень ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Статтею 199 СК України установлено, що якщо повнолітня дочка, син продовжує навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення має той з батьків з ким проживає дочка, син а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом ст.ст.199, 200 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З наданих до суду документів вбачається, що дочка сторін навчається на денній формі навчання, відповідач офіційно не працює з жовтня 2018 року, перебував на обліку у службі зайнятості ( відтак майновий стан відповідача не змінився з часу постановлення рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.05.2019 року), що на думку колегії суддів свідчить про правомірність визначення судом першої інстанції розміру аліментів на повнолітню дитину у зв`язку з її навчанням у тому ж самому розмірі що й сплачував відповідач як на утримання неповнолітньої, виходячи з відсутності доказів на підтвердження зміни його майнового стану.

Доводи скаржника про помилковість висновків суду щодо неможливості відповідачем сплачувати аліменти, як і безпідставність не взяття до уваги при постановленні рішення того, що у власності відповідача є нерухоме майно: квартири, земельна ділянка, автомобіль, також має місце приховування доходів від оподаткування, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для зміни судового рішення з урахуванням того, що вони не були заявлені позивачем у ході розгляду справи в суді першої інстанції та не є доводами апеляційної скарги. Подані до суду як додаткові пояснення до апеляційної скарги без дотримання положень ст. 364 ЦПК України, та не підписані позивачем ( а.с.96).

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи апеляційної скарги в частині того, що навчання дитини в університеті спрямоване саме на розвиток її здібностей і не є способом забезпечення дозвілля. Відтак кошти сплачені за перший рік навчання є додатковими витратами понесеними позивачем у зв`язку з розвитком здібностей дочки.

Відхиляючи позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з навчанням дитини, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів виходив з того, що відповідні витрати вже включені до розміру аліментів, стягнутих на утримання дитини, що продовжує навчання.

Так, за змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, ст.199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості застосування судом першої інстанції зазначеної вище правової позиції Верховного Суду для України вирішення даного спору, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Колегія суддів вважає, що за наявності заявлених вимог позивача, як про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання, так, і вимоги щодо стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції правомірно застосував до вирішення даного спору зазначену вище правову позицію Верховного Суду України.

З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину за правилами ст. 185 СК України - відсутні

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 7, 369, 374, 375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя - доповідач:

Судді: