РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2020 року Провадження №2/425/242/20

Справа №425/324/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар: Брудницька О.В., Топчий Ю.М., за участю представника позивача - адвоката Степанцова Є.В., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , про визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 а також просила визнати за нею право власності на на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Учасники справи у судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву якою просив розгляунти справу без його участі та без участі позивача. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив.

Тому, на підставі частини 1 статті 223 та частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), у зв`язку з неявкою всіх учасників у справі, розгляд справи відбувався без їх участі, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Аргументи учасників справи.

Позиція позивача полягала у тому, що 26 червня 1999 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі, 19 квітня 2000 року ними була куплена квартира, але покупцем в договорі був зазначений лише відповідач і відповідно реєстрація права власності відбулась на його ім`я. У травні 2000 року вона та відповідач почали проживати в придбаній квартирі та зареєстрували у ній своє місце проживання. 2008 року шлюб між нею та ОСОБА_1 було розірвано, і на теперішній час відповідач обов`язки власника не виконує, комунальні платежі не сплачує. Більш того, у зв`язку з тим, що право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, він не визнає її права власності на цю квартиру, та вимагає ї звільнення. Проте оскільки спірна квартира була придбана ними під час перебування ними у зареєстрованому шлюбі, вона просить визнати квартиру об`єктом спільної сумісної власності у визначити її частку у цьому праві.

Позиція відповідача полягала в тому, що твердження позивача про те, що він не визнає її права власності на квартиру та вимагає її звільнення є безпідставними, оскільки такого не було. На даний час він у спірній квартирі не проживає і після розірвання шлюбу з позивачем пропонував позивачу звернутися до нотаріуса для оформлення її частки. Але позивач такої дії не вчинає. Що свідчить про зловживання нею правом на звернення до суду. Крім того, для розгляду позовних вимог спли встрок позовної давності. Через, що у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Оцнка суду щодо фактів.

На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини:

Двадцять шостого червня 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області актовий запис № 188. При цьому при реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила своє прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с. 4).

Під час перебування ними у шлюбі, 19 квітня 2000 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Зазначену квартиру на праві приватної власності, ОСОБА_1 зареєстрував за собою у Рубіжанському бюро технічної інвентаризації 05 червня 2000 року (а.с. 5 - зворотній бік).

Шостого травня 2000 року в спірній квартирі зареєстрував своє місце проживання ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 зареєструвала своє місце проживання в цій квартирі 16 травня 2000 року (а.с. 6).

Згідно з актом про встановлення фактичного місця проживання, складеного ОСОБА_5 (співмешканка ОСОБА_1 ) у присутності сусідів-свідків ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), ОСОБА_1 з 2014 року проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.41). А ОСОБА_2 продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6,86,87).

При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (син позивача і відповідача) вказують на те, що ОСОБА_1 з 2018 року неодноразово вказував ОСОБА_2 на те, що би вона та їх син шукали собі інше житло та з`їжджали з квартири (а.с.86,87).

Не погоджуючись із чим та вважаючи, що вказана квартира належить не тільки ОСОБА_1 а і їй на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом (а.с.14-16).

Оцінка суду щодо правовідносин учаснків.

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні (зокрема, сімейні) правовідносини, під час яких відповідач набув право власності на нерухоме майно у вигляді квартири, і у межах цих правовідносин між позивачем та відповідачем виник спір щодо наявності у позивача права власності на цю квартиру, на підставі її набуття відповідачем за час шлюбу.

Оцінка суду щодо права.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому із наступних мотивів:

Відповідно до положень пункту 7 частини 1 статті 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

А положення частини 1 статті 22 Сімейного кодексу України (в редакції, чинній на час придбання позивачем спірної квартири АДРЕСА_1 - 19 квітня 2000 року) передбачали, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. І кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

І дійсно, на момент придбання ОСОБА_1 спірної квартири АДРЕСА_1 він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, тобто мали статус подружжя.

А це означає, що спірна квартира АДРЕСА_1 стала їх спільною сумісною власністю, в якій кожен з них отримав рівні права щодо володіння, користування та розпорядження нею, тобто кожен з них отримав по 1/2 частці у цьому праві, без визначення цих часток як юридично, так і в натурі.

26 червня 2008 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали свій шлюб. І на той момент вже діяв інший закон, зокрема Сімейний кодекс України, який частиною 1 статті 68 передбачав, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Отже незважаючи на те, що позивач та відповідач розірвали шлюб, їх право спільної сумісної власності на спірну квартиру не припинилось.

Тож, і ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 , продовжили мати на праві спільної сумісної власності спірну квартиру АДРЕСА_1 , що надає кожному з них право володіти, користуватись і розпоряджатись нею на рівних умовах, оскільки у цьому праві їх частки є рівними.

Але, ОСОБА_1 не визнає спірну квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності з ОСОБА_2 , оскільки вимагав її звільнити та вирішити питання щодо визначення її частки.

Тому суд погоджується із тим, що відповідач не визнає право позивача на спірну квартиру АДРЕСА_1 , через що її право, на підставі частини 1 статті 392 Цивільного кодексу України підлягає судовому захисту через його визнання.

Будь-яких доказів того, що відповідач пропонував позивачу у добровільному порядку вирішити питання про її право, в якому він би визнавав її рівну частку, він суду не надав. Як і доказів того, що позивачка зловживає своїм правом на звернення до суду.

Також суд відзначає, що у спорі, який виник між позивачем та відповідачем застосування строків давності, як просив відповідач є неможливим, оскільки в силу положень частини 1 статті 20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків передбачених частиною 2 статті 72 (поділ майна подружжя), частиною 2 статті 129 (визнання батьківства), частиною 3 статті 138 (оспорювання батьківства), частиною 3 статті 139 (визнання материнства) цього кодексу.

Але предмет і підстава позову вказують на те, що позивачка заявила вимоги про визнання її права на спірне майно, а не про його поділ в натурі. А визнання права на майно і його поділ є різними способами захисту різних цивільних прав.

Висновок суду по суті позову.

Таким чином, оскільки право позивачки на володіння, користування і розпорядження спірною квартирою АДРЕСА_1 на рівних умовах з відповідачем ним не визнається, її право підлягає захисту через його визнання. При цьому суд враховує, що оскільки закон визначає, що правом спільної сумісної власності його учасники володіють, користуються і розпоряджаються на рівних умовах, але цього відповідач також не визнає, суду слід не тільки визнати спірну квартиру об`єктом права спільної сумісної власності учасників спору, а й визначити рівність частки у цьому праві позивача, що внесене юридичну ясність у спірні правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Висновок суду щодо судових витрат.

Позивач на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії, виходячи з положень статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Але на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України, і у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача. Тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840 гривень 40 копійок.

Таким чином, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,133-142,211,213,217,220-222,244-248,258,259,263-265,268,272,273,351,352,354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави Україна в особі Державної судової адміністрації України (місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Липська, будинок 18/5; отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UА0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 14 серпня 2020 року.

Суддя - Д.С. Коваленко