н/п 2-з/490/60/2020 Справа № 490/5898/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

05 лютого 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товарна універсальна біржа «Клондайк-Юг» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

04.07.2019 року позивач звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до миколаївської міської ради про встановлення факту родинних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , втсановивши, що вона є вннучатою племінницею ОСОБА_5 ; визнання права власності у порядку спадкування за законом на цілу квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.12.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, якою фактично збільшено позовні вимоги.

В судовому засіданні 03.02.2019 було прийнято судом позовну заяву в новій редакції, в якій позивач остаточно просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 , з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої сторони, зареєстрований 30.08.2003 року Товарною Універсальною біржею «Клондайк-Юг» за реєстр. № 124; встановити факт родинних стосунків, а саме що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є внучатою племінницею ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на цілу квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у Росії померла ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді спірної квартири. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла її мати ОСОБА_5 , проте Свідоцтво про право на спадщину за законом нею отримано не було. Інших спадкоємців а ні за законом, а ні за заповітом не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина у складі спірної квартири . Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла позивачка шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Першої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини не зверталися, але є інший спадкоємець пятої черги - ОСОБА_2 , двоюрідна сестра спадкодавця.

Після спливу шестимісячного строку позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , але її у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, оскільки - при підготовці документів для оформлення спадщини було з`ясовано, що спадкове майно зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2003 року.

Але ОСОБА_6 вказаний договір купівлі-продажу не підписувала, оскільки з 2000 року і по літо 2014 року постійно проживала у м. Сніжногорськ Мурманської області РФ, у період з 2000 року по 2014 рік кордон України не перетинала. ОСОБА_6 договору купівлі-продажу від 30.08.2003 року не підписувала, наміру відчужувати нерухоме майно не мала, т.я. вказана квартира була єдиним житлом її батьків. Фактична передача квартири у власність покупця не переходила, адже ОСОБА_5 жила в ній до самої смерті, а набувач зареєстрував свої правло власності в Державному Реєстрі нерухомого майна лише після сметі ОСОБА_5 .

Також сам договір містить відомості, які не відповідають дійсності.

Оскільки іншої можливості прийняти спадщину у неї не має, вимушена звертатися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Через канцелярію суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на цілу квартиру АДРЕСА_1 (титульний власник ОСОБА_3 ), заборонив відчужувати будь-яким способом вказане нерухоме майно до вирішення спору по суті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, і накладення арешту на майно та(або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Також судом враховано, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ, напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» (national authorities enjoy a certain margin of appreciation) з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

При розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

У своїй заяві позивач на підставі пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України просила про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборону вчиняти дії стосовно цього майна.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 30 червня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2003 року. Вказаний договір був складений і підписаний між ОСОБА_6 , з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої, 30.08.2003 року та зареєстрований Товарною Універсальною біржею «Клондайк-Юг» за реєстровим № 124.

Посилаючись на недійсність вказаного договору купівлі-продажу, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Тобто між сторонами виник спір стосовно правомірності набуття права власності відповідачем на спірне нерухоме майно.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтовувала її можливістю відчуження квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , до закінчення розгляду зазначеного позову.

Згідно змісту позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 , предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого 30.08.2003 року за реєстровим № 124 та визнання право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, тобто зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами щодо законності переходу права власності на спірне майно.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

В даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_3 є покупцем за договором купівлі-продажу спірної квартири, а позивач оскаржує даний договір у судовому порядку шляхом подання позову з вимогою про визнання спірного договору недійсним, через те, що вважає даний договір укладеним з порушенням норм чинного законодавства, а отже, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на цю квартиру та заборони на укладання будь-яких угод з її відчуження може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких вона звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірну квартиру, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення її порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Суд приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та заборони на укладання будь-яких угод з її відчуження є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Суд приходить до висновку про співмірність обраного судом способу забезпечення позову, оскільки з огляду на заявлені позовні вимоги, які по суті зводяться в тому числі і до оспорення договору купівлі-продажу на квартиру та переходу права власності до ОСОБА_3 , а також можливість продажу останнім квартири щодо якої виник спір, саме арешт цього майна та заборона його відчуження є співмірним заходом забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-151 ЦПК України, постановою Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.06 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товарна універсальна біржа «Клондайк-Юг» про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

Накласти обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 - до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищевказаного нерухомого майна.

Копії ухвали для негайного виконання надіслати до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради та Центрального відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Копії ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя О.А. Гуденко