Справа 206/769/20
Провадження 2/206/490/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання оформити довідку про заробітну плату за всі місяці 1990 року,

за участі представників:

позивача, адвоката Гарбуз Л.М.,

відповідача, адвоката Шило Т.В.,

в с т а н о в и в:

21 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання оформити довідку про заробітну плату за всі місяці 1990 року. В якому просить суд встановити факт її перебування перебування у трудових відносинах з Дніпропетровською клінічною психіатричною лікарнею у період вересень, жовтень, листопад, грудень, 1990 року на посаді інструктора з праці в лікувально - виробничих майстернях лікарні по обслуговуванню психіатричних хворих та отримання заробітної плати. Зобовязати адміністрацію «Дніпропетровсьї клінічної психіатричної лікарні» оформити довідку про заробітну плату для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за всі місяці 1990 року. Стягнути на її користь з Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні витрачені нею кошти на послуги адвоката 1500,грн. та судовий збір у розмірі 840,80грн., а всього 2340,80грн. (а.с. 2,3).

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 з 12.03.1986р. по 02.02.1993р. працювала в лікувально-виробничому об`єднанні «Дніпропетровський міжобласний психоневрологічний центр», на цей час комунальне підприємство «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради», що підтверджується записами трудовій книжці. При оформленні нею пенсії за віком їй адміністрацією «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» була видана довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №233 від 30 жовтня 2019 року, в якій у графі за 1990 рік за вересень, жовтень, листопад, грудень відсутні записи про нарахування розміру заробітної плати, що негативно впливає на безперервний стаж роботи та розмір пенсії. Вважає подібні дії відповідача незаконними та такими, що суперечать положенням ст. 48 КЗпП України, відповідно до якої трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі та на підставі записів в трудовій книжці оформлюються довідки. Згідно записів в трудовій книжці вона на підставі наказу №90 від 03.05.1989р. по 28.02.1992 року працювала на посаді інструктора з праці в лікувально-виборчих майстернях лікарні по обслуговування психічних хворих. За період роботи в Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні відпускають по догляду за дитиною та учбовою відпусткою не користувалася. Заробітну плату вона отримувала щомісяця до дня звільнення. У зв`язку з отриманням довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, яка не відповідає дійсності, вона звернулася до адміністрації Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні про усунення порушень, на що остання надала їй довідку за №101 від 05.12.2019 року, що « В приміщенні де зберігалися паперові носії інформації співробітників лікувально-виробничих майстерень відбувалася пожежа, яка знищила особові картки форми П-2 та накази за особовим складом». Після відмови роботодавця відповідним чином оформити довідку про заробітну плату для обчислення пенсії вона звернулась із скаргою до начальника Державної інспекції України для обчислення пенсії, з питань праці, проте дана установа письмово за №Т-153-11/09 від 07.02.2020р. відмовилась займатися справою посилаючись на відсутність повноважень у зв`язку з цим вона змушена звернутися до суду (а.с. 2,3).

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заву підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача Шило Т.В. в судовому засіданні пояснила, що вони не заперечують проти позову, але не відомо як рішення буде виконуватися. Факт роботи підтверджується трудовою книжкою. Дане питання намагалися владнати з позивачем мирним шляхом, проводили перевірки у лікарні, але документів не знайшли.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 16.06.2020 року подала до суду заяву пояснення які обґрунтовані тим, що позивачем під час консультації надано працівникам Лівобережного відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №233 від 30.10.2019 року за період з 1987 року 1991 рік, видану Дніпропетровською клінічною психіатричною лікарнею на підставі особистих рахунків за 1987, 1988, 1989, 1990, 1991 роки. Проте в довідці №233 від 30.10.2019 року не відображено розмір заробітної плати за період роботи в означеному закладі за вересень - грудень 1990 року, що в свою чергу може вплинути на розрахунок стажу позивача та, відповідно, розмір пенсії. Слід звернути увагу, що відповідачем на вимогу позивача, видано довідку від 03.12.2019 року №101, якою підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) дійсно працювала в лікувально-виробничих майстернях при Дніпропетровській обласній психоневрологічній лікарні з 12.03.1986 р. (наказ №15 від 13.03.1986р.) по 28.02.1992р. (наказ №11 від 28.02.1992р.) санітаркою, інструктором з праці, згідно трудової книжки. Отже, відповідачем не заперечується факт перебування позивача у трудових відносинах з означеним вище законом у період з 12.03.1986р. по 28.02.1992р. включно. Так, відповідно до частини 1 статті 101 Закону №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Водночас чиною 2 статті 101 Закону №1788-ХІІ визначено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Отже, вразі видачі відповідачем довідки на підставі особового рахунку за 1990 рік для обчислення пенсії за спірний період, яка в свою чергу буде надана позивачем до органу Пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії за віком та переліком документів, визначених Порядком, то така довідка, відповідно, буде врахована при розрахунку страхового стажу та розміру пенсії (а.с. 25,26).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2020 року по даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 16).

16.06.2020 представником третьої особи Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Коваль О., було подано пояснення (а.с. 25,26).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2020 підготовче судове засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 30).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що з трудової книжки НОМЕР_1 виданої (Битой), (Черной), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що остання з 12.03.1986 року по 02.02.1993 рік працювала в лікувальному виробничому об`єднанні «Дніпропетровський міжобласний психоневрологічний центр» (а.с. 4).

30.10.2019 року Комунальним підприємством «Дніпропетровською клінічною психіатричною лікарнею» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_3 видано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії з зазначенням місяців з січня по грудень та років з 1987 року по 1991 включно (а.с. 5).

З довідки виданої 05.12.2019 Комунальним підприємством «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала в лікувально-виробничих майстернях при Дніпропетровській обласній психоневрологічній лікарні з 12.03.1986р. (наказ №15 від 13.03.1986р.) по 28.02.1992р. (наказ №11 від 28.02.1992р.) - санітаркою, інструктором з праці, згідно трудової книжки. З 1997 року лікувально-виробничі майстерні при лікувально-виробничому об`єднанні «Дніпропетровський міжобласний клінічний психоневрологічний центр» припинили своє існування. В приміщенні де зберігалися паперові носії інформація співробітників лікувально-виробничих майстерень відбувалася пожежа, яка знищила особові картки форми П-2 та накази за особовим складом (а.с. 6).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 22 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Аналізуючи надані докази судом встановлено, що факт перебування позивача з відповідачем є встановлений та ніким не заперечується, а отже встановлення не потребує.

Не зазначене нарахування грошових коштів, які на думку позивача повинен був нараховувати відповідач, є твердженням про, те що таке нарахування можливо відобразити у довідці шляхом з`ясування відповідачем цих відомостей в органах податкової інспекції, обласної державної адміністрації, не відповідає способу захисту порушеного права, крім того зазначені органи не були залучені позивачем до участі у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141,235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2020 року.

Суддя А.О. Сухоруков