Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

за участю секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача - адвокат Зінченко М.М.,

представник відповідача - адвокат Самбур М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки нерухомого майна та припинення права на частку у спільному майні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з вимогою: «стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 290 500,00 грн.

Право власності ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , припинити з дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації, та визнати з цієї дати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ».

05 листопада 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

13 грудня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позов, поданий представником відповідача - адвокатом Самбур М.М., за змістом поданого відзиву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. ( ч.8 ст.279 ЦПК України)

Позивач та представник позивача - адвокат Зінченко М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснили, що сторони, будучи співвласниками квартири, спільно користуватися квартирою не мають можливості через непризнанні стосунки, які виникли між ними, на даний час в квартирі постійно проживає відповідач, яка одноособово розпоряджається квартирою, позивач наміру проживати в квартирі не має, бажає реалізувати своє право на відчуження своєю частки квартири, тому обрала визначений законодавством спосіб захисту шляхом отримання грошової компенсації за належну їй 1/3 частку в об`єкті нерухомого майна за рахунок іншого співвласника, що наддасть можливість співвласникам квартири вирішити питання володіння та розпорядження спільно набутим майном.

Представник відповідача - адвокат Самбур М.М. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві на позов, додатково пояснила, що сторони є співвласниками спірної квартири, на даний час в квартирі проживає відповідач, яка самостійно несе витрати на утримання житла, позивач наміру вселятись до квартири не має, в свою чергу відповідач не чинить позивачу жодних перешкод у користуванні квартирою, однак відповідач в силу свого віку та матеріального стану не має можливості викупити частку квартири належну позивачу, відповідач має постійне місце роботи, середньомісячна заробітна плата складає 4996,42 грн., інших доходів відповідач не має, у відповідь на пропозицію позивача виплатити частку квартири відповідач повідомляла у письмовій формі, що не спроможна сплатити грошову компенсацію, яку вимагає позивач, наголошувала на відсутність іншого житла на відміну від позивача, яка має власне окреме житло, таким чином припинення права власності на 1/3 частки квартири позивача, за умовами неможливості сплатити відповідачем компенсації, призведе до порушення права відповідача, оскільки створить ситуацію сприятливу для позивача, яка може отримати у власність квартиру в цілому, у завзятку з неможливість виконання відповідачем рішення суду про стягнення грошової компенсації та його виконання в примусовому порядку, також представник наголосила, що чинним законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, за відсутності згоди співвласника власника житла.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 вересня 2018 року, іншим співвласником 2/3 часток цієї квартири є ОСОБА_2 .

Відповідно до технічного паспорту, квартира АДРЕСА_2 складається з двох кімнат, житлова кімната 19,7 кв.м., житлова кімната 11,1 кв.м., коридор 5,5 кв.м., кухня 6,8 кв.м., суміщений санвузол 3,5 кв.м., балкон (коеф. 0,3) 0,9 кв.м., загальною площею 47,5 кв.м.

Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Звертаючись з позовом до суду позивач мав на меті позбутися належної йому частки в квартирі шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації за його частку в квартирі та визнання права власності на всю квартиру за відповідачем.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За змістом положень ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як серед іншого, висновками експертів.

Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. ( ч.1 та ч.2 ст.102 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до Висновку експерта № 804/09-2019 за результатами проведення оціночної-будівельного дослідження від 27 вересня 2019 року, складений судовим експертом Свистуновим І.С. на замовлення ОСОБА_1 , встановлено, що дійсна ринкова вартість об`єкта дослідження, а саме: двокімнатної житлової квартири АДРЕСА_2 , визначена в рамках методу аналогії продажу порівняльного методичного підходу, в цінах на дату проведення дослідження, з урахуванням об`ємно-планувального рішення та технічного стану об`єкта станом на дату оцінки, становить (із заокругленням до сотих): 871 500,00 гривень.

Вартість 1/3 частки в житловій квартирі АДРЕСА_2 в цінах станом на дату проведення дослідження, становить 871 500 x 1/3 = 290 500,00 грн.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті З ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі №6-2925цс15, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Як убачається з наявних в матеріалах справи доказів, що посвідчують технічні характеристики спірної квартири, виділ належної позивачу частки квартири в натурі є неможливим, ці обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року у цивільній справі №755/10509/19, яким відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Березняківська 20» про виділ частки в спільному майні в натурі, визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків.

Водночас, згідно з вимогами частин 4 і 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Висуваючи заперечення проти позову, відповідач посилається на відсутність достатніх коштів для виплати позивачу компенсації за належну йому частину квартири, з урахуванням проведеної оцінки вартості квартири, на підтвердження майнового стану відповідачем долучено довідку про заробітну плату з основного місця роботи - прибиральниця в НВК №30 «ЕкоНад», середньомісячна заробітна плати складає 4 996,42 грн., даних щодо інших доходів відповідача суду надано не було.

За встановлених обставин, суд вважає доведеним обставини неспроможності відповідача за майновим станом виплатити позивачу грошову компенсацію за 1/3 частку квартири в розмірі 290 500,00 грн., розмір якої визначено позивачем згідно висновку експерта, який долучено до матеріалів цивільної справи, в той же час стягнення з відповідача суми компенсації може призвести до звернення стягнення на квартиру, її примусового продажу й порушення законних прав відповідача.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, з урахуванням характеру спірних правовідносин та на підставі положень статті 364 ЦК України, суд виходить з того, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем відповідачка не спроможна виплатити компенсацію вартості належної позивачеві частки у спільному майні, та з огляду на закріплені пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України засади добросовісності і розумності, що спонукають суд урахувати інтереси обох співвласників, та приходить до висновку, що виплата компенсації становить для відповідачки надмірний тягар.

Відмовляючи у задоволенні позову про присудження відповідачу виплати грошової компенсації за належну позивачу частку квартири, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині, які викладено наступним чином: «право власності ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , припинити з дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації, та визнати з цієї дати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 », оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо залежать від вирішення питання щодо присудження одному із співвласників до сплати грошову компенсацію за частку квартиру, інших підстав для перерозподілу часток та припинення права власності позивача на частку нерухомого майна у позовній заяві не наведено, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, а також норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки нерухомого майна.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 3, 16, 316, 317, 319, 321, 356, 358, 364 ЦК України, ст. 2, 4, 7, 12, 76-81, 83, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 274-279, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки нерухомого майна та припинення права на частку у спільному майні.

Відповідно до положень ч.1та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я