ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3023/20 Справа № 210/5209/19 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/5209/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року, яке постановлено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування арешту з майна.

У жовтні 2019 року позивачка уточнила позов, зазначивши відповідачем Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», третьою особою - Металургійний відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

В обґрунтування позову зазначила, що на виконанні у Металургійному відділі державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 210/506/14-ц, провадження № 2/210/1981/14, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 57 057,13 грн.

Під час виконання судового рішення, 30.03.2015 року, державною виконавчою службою накладено арешт на все майно боржника. Постановою державного виконавця від 12.10.2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу. Повторно виконавчий лист до виконавчої служби не надходив, матеріали виконавчого провадження знищено. Протягом 3-х років стягувач до виконання виконавчий лист не звертав.

Позивачка вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу є закінченням виконавчого провадження, після чого будь-які дії державним виконавцем здійснюватися не можуть, накладенням арешту порушено її права, як власника майна, в зв`язку з чим просить скасувати арешт з усього її майна, накладений постановою Металургійного відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30.05.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 46739794, зареєстрований 31.03.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за записом про обтяження № 9243358 (спеціальний розділ) та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження від 31.03.2015 року № 9243358 про арешт нерухомого майна.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції помилково вважає, що виконавче провадження не закінчено, незважаючи на повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до вимог ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», в зв`язку з відсутності майна у боржника.

Вважає, висновки суду першої інстанції про те, що повернення виконавчого документа стягувачу та пропуск строку для повторного пред?явлення виконавчого документу до виконання не є закінченням провадження та не є підставою для зняття арешту з майна боржника - безпідставними, оскільки після повернення виконавчого документу будь-які дії державним виконавцем не можуть здійснюватися, наявна інформація, що повторно виконавчий документ до виконавчої служби не направлявся, матеріали виконавчого провадження знищені, в зв`язку з закінченням строку зберігання, трирічний термін на пред`явлення виконавчого документу закінчився.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Бродька А.П., який заперечував протидоводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні в Металургійному відділі державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження № 46739794 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 210/506/14-ц, провадження № 2/210/1981/14, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 57057,13грн., (а.с.21).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, ВП №46739794 від 30.03.2015 року, прийнятої державним виконавцем Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ Дутчак Т.Г., реєстраційний номер обтяження 9243358 (спеціальний розділ) (а.с.7-12).

Відповідно до Листа Металургійного ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області № 46043 від 03.10.2019 року, виконавчий лист у справі № 210/506/14-ц, провадження № 2/210/1981/14, виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, державним виконавцем 12.10.2015 року постановою про повернення виконавчого документу повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 01.02.2019 року на підставі доручення №1 від 02.01.2019 року, вказане виконавче провадження знищено (а.с.21).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

На підставі ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем, відповідно до цього Закону, заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною п`ятою статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, воно є завершеним і ці поняття, не є тотожними.

Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження"(в редакції на час виникнення спірних правовідносин), якою врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, також не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист був повернутий стягувачу 12.10.2015 року.

Закон України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV), в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, втратив чинність 05.10.2016 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII), яким збільшено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до трьох років (ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII)).

Частинами 5, 6 Законом України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

ОСОБА_1 звертаючись до суду, обґрунтувала свої позовні вимоги тим, що, оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», тому виконавче провадження закінчено і в зв`язку з чим є підстави для зняття арешту з майна, на яке було накладено арешт в рамках виконання рішення.

Проте, матеріали справи не містять відомостей щодо виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №210/506/14-ц, провадження №2/210/1981/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 57057,13грн. та закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі, про те, що виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 не закінчено, незважаючи на повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до вимог ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», адже докази про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача суми заборгованості відсутні, наявність невиконаного судового рішення порушує інтереси АТ КБ «Приватбанк», як стягувача у виконавчому провадженні, крім того, виконавче провадження ВП №46739794 від 04.03.2015 року не було закінчено, в порядку визначеному ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», пропуск строку для повторного звернення виконавчого документу до виконання не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: